ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1939/26      Головуючий суддя І інстанції Вітюк Р. В.
Провадження № 33/818/1236/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника – адвоката Кондратенка В.А. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800,00 грн. (сорок тисяч вісімсот грн.) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без конфіскації транспортного засобу.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що 12.02.2026 о 15:37 год. у м. Харкові по вул. Шевченка, 26 водійка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mercedes MLS, д.н.з. НОМЕР_1 і не мала права керувати таким транспортним засобом, чим порушила п. 2.1.а. Правил дорожнього руху – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Не погодившись з судовим рішенням захисником ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційних доводів посилався на те, що суд не врахував усі обставини у справі, які підлягали з`ясуванню. Зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом.
Разом з апеляційною скаргою захисником Кондратенко В.А. було подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. В обґрунтування поданого клопотання апелянт посилався на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не була присутньою під час судового розгляду в суді першої інстанції та у зв`язку із проходженням військової служби у лавах ЗСУ.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
В судове засідання для розгляду поданої апеляційної скарги сторона захисту не з`явилася. Про місце, день та час апеляційного розгляду була повідомлена належним чином.
Зокрема апелянт – захисник Кондратенко про місце день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений шляхом отримання судової повістки як в письмовій формі, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення (а.с.31), а також в електронній формі в особистому кабінеті підсистеми «Електронний Суд», про що свідчить довідка (а.с. 29 зворотна сторона). На адресу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було направлено судову повістку в письмовій формі, яка повернулася не врученою з приміткою «адресат відсутній». Разом з тим, ОСОБА_1 про місце день та час апеляційного розгляду була повідомлена шляхом отримання судової повістки про виклик до суду в електронній формі, яку отримала у застосунку «Viber», про що свідчать відомості довідки (а.с. 30 зворотна сторона), сформованої відповідно до вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року №28. Відомості електронної повістки про виклик містять посилання на ст. 268 КУпАП щодо неявки належно повідомлених учасників справи в судове засідання. Суд апеляційної інстанції враховує, що зазначений в матеріалах справи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчить про її готовність контактувати з судом та є прийнятним для ОСОБА_1 способом сповіщення, зокрема і про місце день та час апеляційного розгляду. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Відповідно до правових висновків, зазначених, у статті 6 Європейської Конвенції з прав людини , ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.
У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок судів «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника справи про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
З огляду на те, що матеріали справи мають відомості щодо повідомлення апелянта про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, а також відомості про своєчасне сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, день та час судового розгляду апеляційної скарги та не містять будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду цієї справи, апеляційний суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її захисника Кондратенка В.А. та провадити судовий розгляд в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 . 
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, а також відомості постанови поліцейського за ч. 2 ст. 126 КУпАП, відомості рапорту поліцейського та відомості відеозапису долучених до матеріалів цієї справи.
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 12.02.2026 о 15:37 год. у м. Харкові по вул. Шевченка, 26 водійка ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mercedes MLS, д.н.з. НОМЕР_1 і не мала права керувати таким транспортним засобом, чим порушила п. 2.1.а. Правил дорожнього руху – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена із змістом цього протоколу, про що свідчать її власноручні підписи у цьому протоколі. Разом з тим, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності не надано пояснень по суті правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не скористалась своїм правом надати пояснення по суті справи під час складання стосовно неї протоколу про адміністративне правопорушення.
Відомостями довідки про повторність, а також копією постанови ЕНА №6452633 встановлено, що 03.01.2026 року ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Відомостей, які б свідчили про оскарження цієї постанови та її скасування матеріали цієї справи не містять.
З відомостей рапорту поліцейського В. Довбуша вбачається, що ним за адресою м. Харків, вул Шевченко, 26 було зупинено транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 , яка під час керування не виконала вимоги дорожнього знаку 2.2 ПДР «Стоп». Під час проведення процесуальних дій, було встановлено, що водій не мала права керування транспортними засобами та здійснила тотожне правопорушення повторно протягом року.
Відомостями відеозапису встановлено, що за кермом транспортний засіб ercedes MLS, д.н.з. НОМЕР_1 знаходилась ОСОБА_1 , особу якої встановлено за службовим посвідченням. Під час проведення процесуальних дій водію було роз`яснено про причини зупинки її транспортного засобу та надано на огляд відеофіксацію порушення нею вимог дорожнього знаку «проїзд без зупинки заборонено». (файл еxport-1uwuq час 08 хв – 55 с – 9 хв 20 с). Крім того, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 особисто повідомляла працівників поліції про те, що їй необхідно їхати по службовим справам, оскільки вона є військовослужбовцем. Разом з тим, з відеозапису вбачається що водій фактично просила не складати відносно неї протокол про адміністративне правопорушення «поступити по людськи» (відеофайл еxport-1uwuq час 10 хв – 15 с – 10 хв 20 с), а також зазначала що працівники поліції «вислуговуються», що свідчить про незацікавленість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у проведенні належної правової процедури. Під час проведення процесуальних дій, працівниками поліції було встановлено, що водій не має права керування транспортним засобами відповідної категорії. Крім того, стосовно ОСОБА_1 на місці події було розглянуто справу за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що було підставою для зупинки її транспортного засобу.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак ОСОБА_1 та її захисник не скористались процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції або їх упередженості під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені відомості у їх сукупності дають об`єктивних підстав встановити, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом за вказаних у протоколі обставинах, не маючи права керування транспортними засобами. Правопорушення вчинене повторно протягом року.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі вчинила правопорушення, яке ставиться їй у провину та передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП більше ніж через місяць після притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст.126 КУпАП, яке мало місце 03.01.2026. Така поведінка ОСОБА_1 вочевидь свідчить про її стійку протиправну поведінку, стосовно якої не відбулося виховного й попереджувального впливу адміністративного стягнення, накладеного за попереднє правопорушення, про існування якого правопорушнику було достеменно відомо. Про обізнаність ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності свідчать підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у копії постанови ЕНА№6452633 (а.с. 6). Натомість відомостей, щодо оскарження зазначеної постанови та її скасування матеріали цієї справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції до початку апеляційного розгляду. Належить врахувати, що у цій категорії справ такі відомості можуть мати суттєве значення для правильного розгляду справи, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно провадити будь-які дії з метою отримати докази у справі, оскільки суд є безстороннім та неупередженим. Зазначене було враховано і судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення у цій справі.
Доводи апеляційної скарги стосовно факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є суб`єктивним та спростовуються відомостями відеозапису, згідно відомостей якого особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено про причини зупинки, а також показано відеозапис з її правопорушенням, пов`язаним з невиконанням вимог знаку «стоп» при перетині, тобто проїзді перехрестя файл еxport-1uwuq час 08 хв – 55 с – 9 хв 20 с). Крім того, у транспортному засобі окрім водія ОСОБА_1 нікого не було, а вона після зупинки знаходилась на водійському сидінні.
За таких обставин, зазначені відомості надають підстав об`єктивно встановити, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом за вказаних у протоколі обставинах.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи фактичні обставини справи, а також відомості листа командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_3 , зазначає наступне. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 65 ЗУ «Про правотворчу діяльність» суд для подолання правової прогалини може застосовувати у випадках, передбачених законом , зокрема, аналогію закону - шляхом застосування до неврегульованих суспільних відносин положень закону, який регулює подібні суспільні відносини;
Відповідно до вимог ч. 2ч. 5 ст. 126 КУпАП у їх нерозривному взаємозв`язку керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом повторно протягом року тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Тобто санкція цієї статті є безальтернативною.
Крім того, відповідно до вимог Примітки до ст. 22 КУпАП не звільняються від адміністративної відповідальності особи за вчинення ними правопорушення відповідальність за яке, передбачена, зокрема ч. 2 – 5 ст. 126 цього Кодексу.
Таким чином, правовим аналізом зазначених норм, встановлено, що чинний КУпАП чітко регулює правовідносини, пов`язані із накладенням адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП, що унеможливлює застосування аналогії закону у цій частині.
При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно. Вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти протиправність свого діяння.
Таким чином, визнаючи особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, суди позбавлені процесуальної можливості призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України така процесуальна можливість не передбачена.
При цьому нормами цього Кодексу не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, а також можливості накладення іншого виду стягнень, передбаченого КУпАП. Вимоги ч.4 ст.3 КК України, розповсюджують свою дію виключно на кримінальні правопорушення. Застосування правових норм, визначених КК України в інших галузях права суворо заборонено.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що предмет справ про адміністративну відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП стосується порушення правил дорожнього руху, що не карається позбавленням волі та належить до категорій правопорушень до яких не застосовуються з усією суворістю кримінально-правові гарантії статті 6 Конвенції, що констатовано рішенням ЄСПЛ (п. 42 справи Фігурка проти України).
Крім того, застосування аналогії при накладенні адміністративного стягнення свідчить про порушення принципу законності, на якому ґрунтуються норми КУпАП, а також принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. 
З огляду на викладене, а також відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Отже, накладене судом першої інстанції адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, не лише відповідає санкції ч.5 ст.126 КУпАП, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню. Крім того, суд першої інстанції застосував до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності найнижчий розмір адміністративного стягнення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП, а також не застосовувати стосовно неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також застосувати інше адміністративне стягнення.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника Кондратенка В.А. про поновлення строку апеляційного оскарження – задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Кондратенка В.А. - залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков