Справа № 136/2134/25
провадження № 2/136/818/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Шпортун С.В.,
за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - Банк, ТОВ "ФК "ЄАПБ", позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договорам, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 02.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №5984736395, який разом із Паспортом споживчого кредиту, Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», що розміщені на сайті www.kreditmarket.ua, з якими ознайомився позичальник до укладення договору та до яких приєднався, складають єдиний кредитний договір. 
На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги до позичальників зазначених у Реєстрах прав вимоги.
02.12.2022 між АТ «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату набуло права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаним у Реєстрі Боржників до Договору факторингу, у тому числі за Кредитним договором №5984736395 від 02.06.2020 укладеним із відповідачем.
У позові представник ТОВ "ФК "ЄАПБ" вказує, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, унаслідок чого має заборгованість в сумі 16 160,80 грн., з яких: 8 653,86 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 0,94 грн. - сума заборгованості за відсотками, 7 506,00 грн. – сума заборгованості за комісією, яку ні попередньому кредитору, а ні ТОВ "ФК"ЄАПБ" не сплачує у добровільному порядку, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.
У визначений судом строк відповідач через представника подав до суду відзив, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач не заперечує обставини щодо укладення кредитного договору 02.06.2020 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та стягнення із нього основного боргу на користь кредитора за доведеності факту передачі грошових коштів, заперечує в частині нарахованої комісії в розмірі 7 506,00 грн., мотивуючи тим, що у кредитному договорі, укладеному між первісним кредитором та ним в жодному з положень договору не передбачалось нарахування комісії за обслуговування кредиту, управління кредитною справою або ведення обліку заборгованості. Договір містить лише стандартні умови щодо надання кредиту, обов`язкових платежів за тілом кредиту та встановлених договором відсотків. Всі інші додаткові платежі, що позивач намагається стягнути, не мають юридичного підґрунтя в укладеному договорі і не узгоджувалися сторонами під час його підписання. Крім того, договір не містить жодних положень, які надавали б позивачу право самостійно встановлювати комісійні платежі за «обслуговування кредиту» або «управління кредитом» після підписання договору. Відсутність таких умов свідчить про те, що будь-які вимоги щодо стягнення додаткової комісії виходять за юридичні межі, визначеного договором, і не відповідають волі сторін на момент укладення угоди. Вимога позивача стягнути з відповідача суму комісії за обслуговування кредиту суперечить умовам договору та загальним принципам цивільного права. Окрім цього, представник відповідача зазначив, що у даному спорі має місце пропуск строку позовної давності, оскільки договір укладено 02.06.2020, останній день повернення кредиту 30.11.2020, однак позивач звернувся до суду по збігу трьох річного строку встановленого ЦК України, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. При вирішенні питання про судові витрати представник відповідача просив врахувати, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

У визначений судом строк представником позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" – Білотіл А.Г. подано відповідь на відзив, відповідно до якої він просив позов задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідно до умов Кредитного договору, кошти надано Позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Позичальником при реєстрації на сайті Первісного кредитора. У відповідності до умов Кредитного договору Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення Кредитного договору, на таких умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов Кредитного договору та додатків до нього. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до Відповідача та просить стягнути із Відповідача заборгованість за Кредитним договором, яка була нарахована Первісним кредитором на дату відступлення права вимоги до Позивача. Також зазначив, що відповідно до умов Кредитного договору передбачено не комісію, а реальну річну процентну ставку, тому Первісним Кредитором було нараховано 7506,00 грн саме за користування кредитом. (п.5) Відповідачем умови Кредитного договору не виконувались отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитного договору є правомірним, а Відповідач жодним чином не позбавляється від обов`язку виконання умов Кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Також зазначив, що загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № 5984736395 від 02.06.2020 року (на 24 місяці) має часові рамки з 02.06.2022 року по 02.06.2025 року, закінчення строку позовної давності припадає на період після 24.02.2022, відтак він продовжується на період дії воєнного стану. Ураховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 5984736395 від 02.06.2020 року було продовжено на період дії воєнного стану. Зважаючи на викладені факти пропуск позивачем строків позовної давності не відповідає матеріалам справи та дійсним обставинам справи, тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Вирішуючи питання витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача просить врахувати сукупність обставин цієї конкретної справи, розмір судових витрат у сумі 5000,00 грн, є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, підготовка відзиву не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, справа розглядається без участі представників, що не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому не підлягають задоволенню. 
Інші заяви по суті учасниками процесу не подавались.
Ухвалою суду від 10.11.2025 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 03.12.2025 задоволено заяву представника відповідача про його участь в режимі відеоконференції. 
07.01.2026 ухвалою суду було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» у строк до 10.02.2026 надати суду докази у вигляді первинних бухгалтерських документів щодо передачі ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором №5984736395 укладеним 02.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , а також розрахунки заборгованості за таким кредитним договором складені первісним та новим кредитором. Витребувано у АТ «Таскомбанк» виписку по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 щодо внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №5984736395 від 02.06.2020.
23.02.2026 ухвалою суду витребувано у ФК «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» витребувано первинні бухгалтерські документи щодо передачі ОСОБА_1 грошових коштів за Кредитним договором №5984736395 укладеним 02.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .
У судове засідання представник позивача не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання, в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань щодо поважності причин неявки чи розгляду справи у його відсутність до суду не направив, судовий виклики направлений повторно, повернувся до суду за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
За змістом Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, та ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи.
У відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
02.06.2020 ОСОБА_1 виявив намір на отримання кредиту, у зв`язку із чим звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» із Заявою-анкетою на отримання кредиту та інших послуг (а.с.8), підписавши її особисто.
Інформація про умови кредитування була надана позичальнику у Паспорті кредиту від ТОВ «ЦФР» за №4736395 (а.с.6, 7), відповідно до якого зазначено Основні умови кредитування, зокрема: тип кредиту – кредит; сума кредиту 13900 грн., строк кредитування 24 місяці; процентна ставка 3,00% щомісячно за графіком платежів. Загальні витрати за кредитом 10309,57 грн., орієнтована загальна вартість кредиту 23 909,57 грн., реальна річна процентна ставка 76,99 %; узгоджено порядок повернення кредиту та розмір платежів, з яким позичальник ознайомився та підписав особисто.
02.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №5984736395 (а.с. 5), відповідно до умов якого сторони узгодили суму кредиту в розмірі 13 900,00 грн., строком на 24 місяці. Позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених у Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Підписавши цей договір позичальник доручив кредитору виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту грошові кошти за реквізитками АТ «ТАСКОМБАНК» в розмірі 10 000,00 грн. та ПАТ «Страхова компанія» «ТАС» 3600,00 грн.
Відповідно до п.2 Договору сторони узгодили, що цей договір, Паспорт споживчого кредиту №4736395 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір.
Судом встановлено, що 02.06.2020 ТОВ «ФК «ЦФР» довели до відома ОСОБА_1 (а.с.9) про те, що право вимоги за кредитним договором №5984736395 від 02.06.2020 будуть відступлені на підставі договору №ТАСЦФР-1—2016 від 07.10.2016.
Судом встановлено, що 07.10.2016 між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-1—2016 (а.с.15, 16), відповідно до якого сторони дійшли згоди, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до позичальників за кредитними договорами, новий кредитор сплачує первісному за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі що дорівнює ціні договору. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору, розміру заборгованості. Підписані Реєстри є невід`ємною частиною цього договору.
02.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаним у Реєстрі Боржників до Договору факторингу.
Відповідно до Платіжної інструкції від 02.12.2022 сплачено грошові кошти за відступлення права вимоги згідно Договору №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 (а.с.21).
Відповідно до Реєстру права вимоги до Договору №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 передано право вимоги за Кредитним договором №5984736395 від 02.07.2020 в сумі 16 160,80 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №5984736395 від 02.06.2020 (а.с.13,14), станом на 05.12.2022 з урахуванням добровільно сплачених коштів за кредитом, заборгованість ОСОБА_1 становить 16 160,80 грн., з яких: 8 653,86 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 0,94 грн. - сума заборгованості за відсотками, 7 506,00 грн. – сума заборгованості за комісією. 
Також судом із розрахунку заборгованості встановлено, що Присяжнюком добровільно сплачувались кошти в рахунок погашення відсотків 5246,14 грн. та в рахунок нарахованої комісії в розмірі 3753,00 грн.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За загальними правилами кредитний договір, є реальним, тобто права та обов`язки між його сторонами виникають лише після фактичної передачі грошових коштів позичальнику. Така позиція зумовлена, передусім, змістом положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України, в яких зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення §1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. 
Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів відповідачеві, слід зазначити наступне.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі N 752/17604/15-ц (провадження N 61-14780св23).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування, перерахування грошових коштів і наявності заборгованості є обов`язком позивача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).
На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано копію кредитного договору; договорів факторингу; витяг з Реєстру боржників; розрахунок заборгованості.
Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Виходячи зі змісту ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19.
Матеріали справи не містять належних доказів в розумінні первинних документів на підтвердження факту передачі відповідачеві грошових коштів на виконання умов кредитного договору, що є предметом цього судового розгляду.
В силу ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Разом з цим, суд зважає, що сторона відповідача визнала факт укладення договору 02.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 за №5984736395 та отримання грошових коштів обумовлених договором, отож суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Разом з цим відповідач заперечує нарахування інших складових заборгованості, зокрема комісії в сумі 7506,00 грн., а сторона позивача стверджує, що це нараховані відсотки за неналежне виконання умов кредитного договору, що узгоджено було у Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору.
У постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду звернула увагу, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. 
Таким чином ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Зі змісту договору встановлено, що він не містить умов щодо нарахування відсотків та комісії, сторонами було узгоджено лише суму кредиту, відтак нарахування 0,94 грн. - суми заборгованості за відсотками, 7 506,00 грн. – суми заборгованості за комісією, є неправомірним первісним кредитором, отож вимоги щодо стягнення їх із відповідача не підлягають до задоволення.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №5984736395 від 02.06.2020 (а.с.13,14) встановлено, що ОСОБА_1 добровільно сплачувались кошти в рахунок погашення відсотків 5 246,14 грн. та комісії в розмірі 3753,00 грн., а всього сплачено 8 999,14 грн., водночас розмір заборгованості за тілом кредиту за вимогами позивача становить 8 653,86 грн., що свідчить про погашення заборгованості за кредитним договором за №5984736395 від 02.06.2020.
Вирішуючи питання щодо підстав набуття позивачем права вимоги до відповідача відповідно до умов договорів факторингу, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1082 ЦК України зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно з положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 р. у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021р. у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 р. у справі №5026/886/2012).
Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано до матеріалів справи реєстру боржників до Договору від 07.10.2016 укладеного між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР» №ТАСЦФР-1—2016, не додано доказів на підтвердження оплати за цим договором.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).
Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів сторонами, суд дійшов висновку, що позивач не довів право вимоги до відповідача за даним кредитним договором та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує положення Глави 8 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати понесені позивачем суд відносить на його рахунок.
Вирішуючи питання про понесені відповідачем судові витрати, суд зважає на таке.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною відповідача надано договір про надання правничої допомоги від 01.12.2025 та квитанція №51-ц/25 від 01.12.2025 про сплату 5000,00 грн. за юридичні послуги у вигляді підготовки відзиву та участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
При цьому, ст. 137 ЦПК України встановлено, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Беручи до уваги характер спірних правовідносин, суд вважає неспівмірною заявлену вартість послуг за підготовку відзиву та клопотання про витребування доказів, проведення судових засідань у відсутність сторін спору, враховуючи категорію та складність даної справи, яка відноситься до малозначних справ, не потребує вивчення значного обсягу доказів та правових позицій судів щодо такої категорії справ, суд вважає завищеним заявлений розмір вартості вказаної послуги.
У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та співмірними в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу понесені відповідачем в розмірі 2 000 гривень 00 коп., які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 11, 13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000, 00 (дві тисячі) гривень.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники цивільного процесу:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» (вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 35625014);
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя С. В. Шпортун