КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року

справа № 752/409/26

провадження № 22-ц/824/8962/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Ратнікової В.М., Сушко Л.П.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Київ від 23 лютого 2026 року, постановлене під головуванням судді Чекулаєва С.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач)
-аліментів на дитину у розмірі від усіх видів доходу відповідача;
-аліментів на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 від усіх видів доходу відповідача. 
Як стверджує позивач 10.10.2025 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем.
Посилаючись на положення статті 180 СК України позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі від усіх видів доходу відповідача.
Окрім того, позивач, посилаючись на положення статті 84 СК України, та вказуючи, що вона весь свій вільний час присвячує догляду за дитиною, просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, до досягнення дитиною трьох років, у розмірі 1/6 від усіх видів його доходу.
У наданому до суду відзиві відповідач визнає, що після розірвання шлюбу, малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася проживати із позивачем; відповідач вказує, що він не відмовлявся та не відмовляється від сплати аліментів на утримання дочки, проте заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини у визначеному нею розмірі з підстав неможливості надання такої матеріальної допомоги.
Відповідач також спростовує твердження позивача, що він не надавав грошових коштів на утримання малолітньої дитини, водночас вказує, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Київ від 23 лютого 2026 року року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.12.2025 та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 24.12.2025 року та до досягнення дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині стягнення аліментів на дружину скасувати, постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В частині стягнення судового збору змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню.
Вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь держави повну суму судового збору у розмірі 2422,40 грн, хоча мав стягнути за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину 968,96 грн, оскільки її задоволено повністю, а за позовну вимогу про стягнення аліментів за утримання колишньої дружини - 725,26 грн, з огляду на те, що цю позовну вимогу судом задоволено частково у розмірі 74,85 % (позивач просила суд стягнути 1/6 доходу відповідача, а суд стягнув 1/8).
Позивач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу у визначеному нею або встановленому судом розмірі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що апелянт оскаржує суму судового збору (близько 700 грн різниці), посилаючись на незастосування коефіцієнта 0,8. Проте, при поданні позову Позивач була звільнена від сплати збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону «Про судовий збір», а тому питання застосування знижки 0,8 (яка надається особі, що фізично здійснює оплату через «Електронний суд») не розглядалось.
Апелянт просить долучити квитанцію про переказ коштів матері, яка не була надана суду першої інстанції. Згідно зі ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд досліджує нові докази лише у разі, якщо сторона доведе неможливість їх подання раніше з поважних причин. Апелянт знав про стан здоров`я своєї матері протягом усього розгляду справи , а отже, мав усі можливості надати цей доказ вчасно.
Середній дохід апелянта становить 43 932,25 грн. Після вирахування аліментів на дитину (1/4) та на дружину (1/8), у Апелянта залишається близько 27 500 грн. Ця сума значно перевищує прожитковий мінімум і є цілком достатньою для забезпечення його власних потреб.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення аліментів на утримання дружини та розміру стягненого судового збору, то в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з урахуванням потреб дружини, враховуючи те, що позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі частки свого доходу, орендну плату за житло у розмірі 20 000,00 гривень та обов`язок надавати допомогу своїй матері, суд вважав, що до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років.
Оскільки позивач згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2025 у справі № 369/13697/25, яке набрало законної сили 11.11.2025.
Хоча матеріали справи не містять безпосередніх доказів того, що малолітня ОСОБА_4 проживає з позивачем, суд бере до уваги, що відповідач у своєму відзиві фактично підтвердив дану обставину, вказавши, що після розірвання шлюбу сторонами було усно узгоджено місце проживання дитини разом із матір`ю.
Матеріали справи будь-якої домовленості між сторонами про сплату аліментів на утримання дитини не містять, водночас, суд встановив, що відповідач, добровільно здійснює переказ на рахунок позивача грошових коштів із зазначенням у графі призначення платежу: «переказ власних коштів. Аліменти».
З наданих відповідачем копій платіжних інструкцій суд встановив, що за період з 03.09.2025 по 29.01.2026 ОСОБА_2 здійснив переказ на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 65 550 гривень.
Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Згідно з положеннями статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Отже, подання суду доказів того, що дружина, яка вагітна чи з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є співробітником Національної поліції України та отримує заробітну плату, середній, щомісячний розмір якої становить 43 932,25 гривень.
Щодо твердження відповідача, що він надає матеріальну допомогу своїй матері та долучених до апеляційної скарги доказів на підтвердження зазначеного факту апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Додана до апеляційної скарги платіжна інструкція № P24A4898875523D3156 від 27.09.2025 року на підтвердження факту надання апелянтом матеріальної допомоги матері, судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки вказаний доказ подано з порушенням положень ЦПК України, та причин поважності пропуску встановлено строку апелянтом не зазначено.
Крім того, колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру аліментів на утримання дружини, судом першої інстанції було взято до уваги зобов`язання апелянта щодо сплати аліментів на утримання дитини у розмірі частки свого доходу, орендну плату за житло у розмірі 20 000,00 гривень та потенцій обов`язок надавати допомогу своїй матері.
Щодо розміру стягнутого судового збору суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 3 п. 35 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК).
У порушення вищевказаних вимог суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь держави повну суму судового збору у розмірі 2422,40 грн, хоча мав стягнути за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину 968,96 грн, оскільки її задоволено повністю, а за позовну вимогу про стягнення аліментів за утримання колишньої дружини - 725,26 грн, з огляду на те, що цю позовну вимогу судом задоволено частково у розмірі 74,85 % (позивач просила суд стягнути 1/6 доходу відповідача, а суд стягнув 1/8).
З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Київ від 23 лютого 2026 року змінити в частині стягнення судового збору в сумі 2422,40 грн, зменшивши суму, яка підлягає стягненню до 1694,22 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суддя-доповідач

Судді