Справа № 420/43053/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» (вул. Сім`ї Стешенків, буд. 1, офіс 5, м. Київ, 03148, код ЄДРПОУ 37770322) до Одеської митниці (вул. Івана і Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078 код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправними та скасування рішення про корегування митної вартості товарів, картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» до Одеської митниці в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митинці, утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, про коригування митної вартості товарів № UA500090/2025/000059/1 від 18.09.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2025/000127 від 18.09.2025.
Позов обґрунтований позивачем тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, без врахування документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару та не містять розбіжностей.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.
З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару № UA500090/2025/000059/1 від 18.09.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2025/000127 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР».
27.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 09.02.2026 року задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 27.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено для розгляду по суті на 02.04.2026 року.
Протокольною ухвалою суду 02.04.2026 року розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне: 23.05.2025 року між компанією «NITRON GROUP LLC» (США) (Продавець) та ТОВ «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» (Покупець) укладено зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу № S-02501228, відповідно до умов якого Продавець погодився продати, а Покупець — придбати товар, а саме продукт NPK 15-15-15 загальною кількістю 3000,00 метричних тонн ±10% на розсуд продавця за ціною 465,00 доларів США за одну метричну тонну на умовах поставки CFR 1SP AAAA Південний або Чорноморськ, Україна, Інкотермс 2020, країна походження товару — Туреччина.
На виконання умов зазначеного договору компанією «NITRON GROUP LLC» поставлено ТОВ «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» товар NPK 15-15-15 у кількості 1521000,00 кг (1521 метрична тонна).
17.09.2025 року позивачем з метою здійснення митного оформлення поставленого товару до Одеської митниці подано митну декларацію № 25UA500090010445U4.
Митну вартість поставленого товару позивачем визначено за основним методом — за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), виходячи з ціни 465,00 доларів США за одну метричну тонну. Загальна вартість товару, зазначена у митній декларації, становила 707265,00 доларів США.
На підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення позивачем до митного оформлення подано, зокрема: сертифікат якості № AGRI/CH002279.1 від 27.06.2025; сертифікат якості № KK FR 06 від 18.06.2025; рахунок-проформу № PI-2025-00417 від 26.06.2025; рахунок-фактуру (інвойс) № I-25-0003435 від 25.06.2025; коносамент № 1 від 25.06.2025; вантажну відомість від 25.06.2025; сертифікат про походження № D 1360461 від 27.06.2025; платіжні інструкції № 771 та № 772 від 28.05.2025, № 780 від 25.06.2025, № 781 від 27.06.2025, № 783 від 02.07.2025 та № 790 від 04.07.2025; банківські виписки; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг та документ про їх оплату; висновок про вартісні характеристики товару № 3-1/818 від 08.07.2025; документи щодо біржових цін на відповідний товар; зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу № S-02501228 від 23.05.2025 та додаток до нього; договір про перевантаження імпортного вантажу; договір про надання послуг митного брокера; листи сторін договору та інші документи, зазначені у графі 44 митної декларації.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару Одеською митницею встановлено, що подані документи містять розбіжності та, на думку митного органу, не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, фактично сплаченої або такої, що підлягає сплаті за товар.
Зокрема, митним органом зазначено, що надані платіжні інструкції в іноземній валюті № 771, № 772, № 780, № 781, № 783 та № 790 не містять, за твердженням митного органу, окремих обов`язкових реквізитів, передбачених законодавством, зокрема коду країни отримувача коштів. Крім того, у зазначених платіжних інструкціях отримувач коштів — NITRON GROUP LLC (США) — визначений як резидент України.
Також митним органом зазначено, що платіжні інструкції № 780 від 25.06.2025, № 781 від 27.06.2025, № 783 від 02.07.2025 та № 790 від 04.07.2025, на думку митного органу, не підтверджують переказ коштів на рахунок продавця відповідно до банківських реквізитів, визначених договором та додатковою угодою до нього.
Крім того, митним органом встановлено, що до митного оформлення подано коносамент від 25.06.2025 № 1, у якому міститься зазначення про використання такого документа разом із Charter Party, а саме: «BILL OF LADING TO BE USED WITH CHARTER-PARTIES». При цьому Charter Party від 17.06.2025 до митного оформлення позивачем не подано.
Митним органом також зазначено, що митна декларація країни відправлення від 17.06.2025 № 25310100EX00044930 містить відомості про SC CASA 2001 SRL (Румунія) як отримувача товару, тоді як відповідно до наданих документів товар придбавався у VITAMIN GUBRE TARIM A.S. (Туреччина) та продавався NITRON GROUP LLC (США). При цьому у наданих документах, за твердженням митного органу, відсутні відомості щодо вартості товару на відповідних етапах його продажу.
Також митним органом зазначено, що сертифікат якості № AGRI/CH002279.1 від 27.06.2025 подано не в повному обсязі, а також без підписів та печаток уповноваженої особи.
Окремо митним органом зазначено, що у графі 44 митної декларації під кодом « 3007» заявлено виписку з банківського рахунку від 30.06.2025 № б/н, тоді як фактично подано копію SWIFT-повідомлення від 30.06.2025. При цьому у графі 70 «Деталі платежу» зазначеного SWIFT-повідомлення міститься посилання на інвойс № 20/2025, який, за даними митного органу, до митного оформлення не подавався.
У зв`язку з виявленими розбіжностями Одеською митницею декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, зокрема інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, а також каталоги, специфікації та прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
18.09.2025 року ТОВ «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» листом № 1809 повідомило Одеську митницю, що всі наявні документи, які стосуються митного оформлення, були надані, а інші документи, які мають відношення до митного оформлення, у позивача відсутні.
18.09.2025 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500090/2025/000059/1 та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2025/000127.
У рішенні про коригування митної вартості митним органом зазначено, що за результатами проведеного контролю та співставлення відомостей, наявних у митних органах, встановлено інформацію про митне оформлення товару за кодом 3105201000 згідно з УКТЗЕД, країна походження — Туреччина, із рівнем митної вартості, визначеної за ціною угоди, 0,5674 долара США за 1 кг, відповідно до митної декларації № 25UA500420000096U1 від 20.02.2025.
У зв`язку з наведеними обставинами митним органом прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару № UA500090/2025/000059/1 від 18.09.2025 та картку відмови № UA500090/2025/000127.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови у митному оформленні (випуску) товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:
1) наявність розбіжностей між окремими документами;
2) наявність ознак підробки певних документів;
3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.
Щодо покликань відповідача на те, що відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 53 Кодексу документами, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (якщо рахунок сплачено), та транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару. Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі Положення №216). Для підтвердження ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар, заявленої за ЕМД від 17.09.2025 №UA500090/2025/010445, декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 28.05.2025 №771, №772, від 25.06.2025 №780, від 27.06.2025 №781, від 02.07.2025 №783, від 04.07.2025 №790, які не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема, коду країни отримувача (три символи) відповідно до його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) або країни реєстрації (заповнюється платником або надавачем послуг платника). Також отримувач коштів (Продавець Nitron Group LLC, USA) у зазначених вище платіжних інструкціях визначений як резидент України, що ставить під сумнів автентичність поданих до митного органу документів. Окрім цього, платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.06.2025 №780, від 27.06.2025 №781, від 02.07.2025 №783, від 04.07.2025 №790 не підтверджують переказ коштів на рахунок Продавця відповідно до визначених Договором та додатковою угодою до нього банківських реквізитів. Таким чином, декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Частиною сьомою статті 40 цього Закону визначено, що Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту та прийняття до виконання.
Відповідно до пункту 14 розділу ІІ Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити визначені цим Положенням обов`язкові реквізити.
Судом досліджено надані позивачем до митного оформлення платіжні інструкції в іноземній валюті від 28.05.2025 №771, №772, від 25.06.2025 №780, від 27.06.2025 №781, від 02.07.2025 №783, від 04.07.2025 №790, а також довідку АТ «ОТП БАНК» №52-52-3-0/517 від 11.09.2025, якою підтверджено стан розрахунків ТОВ «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» за зовнішньоекономічним договором №S-02501228 від 23.05.2025 з нерезидентом Nitron Group LLC (США).
Зі змісту зазначених документів судом встановлено, що вони у сукупності дають можливість ідентифікувати платника, отримувача коштів, дати та суми здійснених платежів, а також встановити їх зв`язок із зовнішньоекономічним договором №S-02501228 від 23.05.2025.
Щодо посилання відповідача на відсутність у платіжних інструкціях окремих обов`язкових реквізитів, зокрема коду країни отримувача, суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано, яким саме чином відсутність такого реквізиту перешкодила ідентифікації отримувача коштів, встановленню суми платежу, його призначення або зв`язку відповідного платежу з оцінюваним товаром.
При цьому суд враховує, що платіжні документи підлягають оцінці у сукупності з іншими документами, поданими декларантом до митного оформлення, а не ізольовано. У цьому випадку довідкою АТ «ОТП БАНК» №52-52-3-0/517 від 11.09.2025 підтверджено здійснення ТОВ «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» розрахунків саме з Nitron Group LLC (США) за зовнішньоекономічним договором №S-02501228 від 23.05.2025 із зазначенням відповідних платіжних інструкцій, дат та сум проведених платежів.
Щодо доводів відповідача про зазначення у платіжних інструкціях отримувача коштів Nitron Group LLC (USA) як резидента України суд зазначає, що сама по собі така обставина не свідчить про те, що кошти були перераховані іншій особі або що відповідні платежі не стосуються оцінюваного товару.
Як встановлено судом, із довідки АТ «ОТП БАНК» №52-52-3-0/517 від 11.09.2025 вбачається, що Nitron Group LLC (США) визначено як нерезидента, а здійснені позивачем платежі пов`язані із зовнішньоекономічним договором №S-02501228 від 23.05.2025.
При цьому відповідачем не надано доказів того, що Nitron Group LLC є резидентом України, що кошти за спірними платіжними інструкціями були перераховані іншому суб`єкту або що зазначення відповідного статусу отримувача призвело до ненадходження коштів продавцю. Отже, наведена відповідачем обставина не спростовує факту здійснення платежів та їх зв`язку з оцінюваною операцією.
Щодо доводів відповідача про те, що платіжні інструкції від 25.06.2025 №780, від 27.06.2025 №781, від 02.07.2025 №783, від 04.07.2025 №790 не підтверджують переказ коштів на рахунок продавця відповідно до визначених договором та додатковою угодою до нього банківських реквізитів, суд зазначає, що до митного оформлення позивачем було надано Додаток №1 від 25.06.2025 до зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу №S-02501228 від 23.05.2025, яким визначено додаткові банківські реквізити Nitron Group LLC.
Зазначений Додаток №1 укладено до здійснення платежів за платіжними інструкціями від 25.06.2025 №780, від 27.06.2025 №781, від 02.07.2025 №783 та від 04.07.2025 №790. Відтак, зміна банківських реквізитів продавця була оформлена сторонами відповідним документом до здійснення зазначених платежів.
За таких обставин сама по собі відмінність банківських реквізитів у первісному тексті договору та реквізитів, зазначених у подальших платіжних документах, не свідчить про здійснення платежів іншій особі та не спростовує їх зв`язку з продавцем за зовнішньоекономічним договором.
Крім того, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України декларант зобов`язаний подати митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів. Водночас оцінка таких документів має здійснюватися митним органом у їх сукупності з урахуванням усіх поданих документів, які дають можливість встановити дійсні умови господарської операції.
У цьому випадку позивачем надано не лише платіжні інструкції, а й зовнішньоекономічний договір, Додаток №1 до нього, рахунок-проформу, а також банківську довідку про стан розрахунків, які у своїй сукупності дають можливість встановити продавця, покупця, підставу платежів, їх розмір та зв`язок із оцінюваним товаром.
Отже, суд приходить до висновку, що наведені відповідачем обставини щодо окремих реквізитів платіжних інструкцій, зазначення статусу отримувача як резидента України та відмінності банківських реквізитів не свідчать про відсутність фактичної оплати за оцінюваний товар та не є достатніми для висновку про непідтвердження позивачем ціни, що фактично сплачена за товар.
Відтак, доводи відповідача у цій частині суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю документів, поданих позивачем до митного оформлення, та не підтверджують наявності таких розбіжностей у документах, які перешкоджали б встановленню ціни, фактично сплаченої за оцінюваний товар.
Щодо висновків митного органу про те, що відповідно до підпункту б пункту 2 частини першої статті 335 Кодексу під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник при перевезенні водним транспортом, надають митному органу в паперовій або електронній формі декларацію про вантаж, яка містить, зокрема, відомості про найменування портів відправки, портів заходу судна, завантаження та вивантаження товарів, першого порту відправки товарів, порту вивантаження товарів, що залишаються на борту, перелік коносаментів або інших документів, що підтверджують наявність та зміст договору морського (річкового) перевезення, кількість вантажних місць товару, опис та вид упаковки товарів, які підлягають вивантаженню у даному порту. До митного оформлення надано транспортний (перевізний) документ коносамент від 25.06.2025 №1, який повинен використовуватись із Charter Party (BILL OF LADING TO BE USED WITH CHARTER-PARTIES). Згідно із загальноприйнятими міжнародними правилами Charter Party (чартер-партія) це договір, що укладається між власником судна та наймачем та є основою для морської торгівлі та транспортування вантажів. Цей договір регулює умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо. Ненадання до митного оформлення транспортного (перевізного) документа Charter Party від 17.06.2025 як невід`ємної частини коносаменту від 25.06.2025 №1 не дає права митному органу впевнитись у достовірності заявлених відомостей, що мають вплив на правильність визначення митної вартості, у тому числі, умов поставки CFR Чорноморськ, зокрема, щодо наймача судна, умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо. Отже, декларантом не забезпечено надання всіх належних транспортно (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів суд зазначає, що азначені доводи митного органу є необґрунтованими з огляду на таке: судом встановлено, що до митного оформлення позивачем подано коносамент від 25.06.2025 №1, а також інші документи, які стосуються перевезення оцінюваного товару. Крім того, позивачем було надано лист NITRON GROUP LLC № NG 8863 MV HALA STAR від 10.07.2025, у якому продавцем повідомлено про умови фрахтування судна та зазначено про неможливість надання безпосередньо договору між власником судна та фрахтувальником з огляду на його конфіденційний характер. Водночас продавцем було надано документи, які містять відомості щодо фактичної вартості фрахту, а саме SWIFT-підтвердження оплати фрахту та рахунок-фактуру №20/2025 від 27.06.2025 на суму 73053,75 доларів США.
Таким чином, на відміну від тверджень митного органу, у розпорядженні останнього були документи, які давали можливість встановити наявність морського перевезення, його умови та вартість фрахту, а також перевірити відповідність заявлених декларантом умов поставки CFR Чорноморськ.
При цьому суд враховує, що відповідно до умов поставки CFR саме продавець зобов`язаний укласти договір перевезення та оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до погодженого порту призначення. Покупець при цьому не є стороною договору фрахтування судна між продавцем та власником судна та, відповідно, не володіє всіма документами, що регулюють їхні договірні відносини.
За таких обставин вимагати від позивача надання Charter Party, стороною якої він не є, лише з метою підтвердження обставин, які вже підтверджуються іншими поданими до митного оформлення документами, є необґрунтованим.
Суд також звертає увагу, що сама по собі наявність у коносаменті від 25.06.2025 №1 посилання на Charter Party від 17.06.2025 не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості або наявність розбіжностей у документах, поданих декларантом. Митним органом не наведено конкретних розбіжностей між відомостями, зазначеними у коносаменті, рахунку-фактурі на фрахт, SWIFT-підтвердженні його оплати та іншими документами, які б свідчили про неправильність визначення складових митної вартості.
Водночас судом встановлено, що вартість фрахту у розмірі 73053,75 доларів США підтверджується як рахунком-фактурою №20/2025 від 27.06.2025, так і SWIFT-підтвердженням його оплати. Отже, митний орган мав можливість перевірити числове значення витрат на транспортування товару до порту ввезення на митну територію України.
Крім того, митним органом не доведено, що ненадання саме Charter Party призвело до неможливості визначення митної вартості товару за основним методом, а також не встановлено, що вартість фрахту, зазначена у поданих документах, не відповідає фактичним витратам на транспортування оцінюваного товару.
Відтак, саме по собі ненадання Charter Party від 17.06.2025, за наявності коносамента, рахунку-фактури на фрахт, SWIFT-підтвердження його оплати та листа продавця з відповідними поясненнями, не може свідчити про непідтвердження позивачем складових митної вартості та не є достатньою підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем надано достатній обсяг документів для перевірки умов перевезення та вартості фрахту, а наведені митним органом обставини не свідчать про наявність розбіжностей чи недостовірності відомостей, які мають вплив на визначення митної вартості товару. З огляду на це відповідні доводи відповідача суд вважає необґрунтованими.
Щодо висновків митного органу про те, що митна декларація країни відправлення від 17.06.2025 №25310100EX00044930 не містить інформації щодо фактичних Продавця та Покупця, а отримувачем товару зазначено SC CASA 2001 SRL, Romania, який відповідно до наданих до митного оформлення договорів купівлі-продажу купує товар у VITAMIN GUBRE TARIM A.S., Turkey та продає його Nitron Group LLC, USA, при цьому у зазначених договорах відсутні відомості щодо вартості товару, що, на думку митного органу, свідчить про наявність як мінімум двох посередників у ланцюгу продажу та унеможливлює здійснення розрахунку числового значення митної вартості, суд зазначає, що такі висновки митного органу є необґрунтованими з огляду на таке: судом встановлено, що до митного оформлення позивачем були надані документи, які дають можливість встановити походження товару та послідовність його реалізації, зокрема документи щодо правовідносин між VITAMIN GUBRE TARIM A.S., Turkey, SC CASA 2001 SRL, Romania та Nitron Group LLC, USA. При цьому митний орган не заперечує факту наявності зазначених документів, а лише посилається на відсутність у них відомостей щодо вартості товару за попередніми операціями його продажу.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач є покупцем товару за зовнішньоекономічним договором, укладеним безпосередньо з Nitron Group LLC, USA, та саме ціна, погоджена сторонами цього договору і фактично сплачена позивачем за товар, є вихідною величиною для визначення митної вартості за основним методом.
Сам факт наявності попередніх операцій з товаром та участі у ланцюгу постачання інших суб`єктів господарювання не свідчить про недостовірність ціни, фактично сплаченої позивачем продавцю, та не зумовлює автоматичного обов`язку декларанта подавати документи щодо вартості товару на кожному попередньому етапі його реалізації.
При цьому суд враховує, що відомості про ціну товару за попередніми договорами між іншими суб`єктами господарювання не перебувають у володінні позивача та можуть становити комерційну таємницю відповідних учасників господарських операцій. Позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку з ненаданням документів, якими він об`єктивно не володіє та не має можливості отримати від інших суб`єктів господарювання.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, митному органу були надані документи, що підтверджують існування відповідного ланцюга постачання товару, його походження та реалізацію між зазначеними суб`єктами. Отже, митний орган був обізнаний щодо характеру та послідовності господарських операцій з оцінюваним товаром.
Суд також зазначає, що відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України декларант зобов`язаний подати документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості товару. Водночас зазначена норма не встановлює безумовного обов`язку декларанта подавати документи про вартість товару за всіма попередніми операціями його перепродажу, якщо такі операції здійснювалися між іншими суб`єктами господарювання та не є безпосередньою операцією, за якою товар придбавається декларантом.
Крім того, суд звертає увагу, що митний орган у своєму рішенні не зазначив, яким саме чином відсутність відомостей про вартість товару за попередніми договорами вплинула на визначення митної вартості товару за ціною договору між позивачем та Nitron Group LLC, USA, а також не навів конкретних розбіжностей між заявленою позивачем ціною та документами, поданими до митного оформлення.
Посилання митного органу на «біржовий характер» товару та необхідність врахування котирувань NPK саме по собі також не свідчить про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Наявність у товару біржових або ринкових котирувань не спростовує погодженої сторонами договору ціни та не є самостійною підставою для відмови у застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору.
При цьому митним органом не наведено конкретного розрахунку, який би свідчив про те, що заявлена позивачем ціна не відповідає фактичній вартості товару, а також не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ціна договору між позивачем та Nitron Group LLC, USA не є ціною, фактично сплаченою або такою, що підлягає сплаті за оцінюваний товар.
Таким чином, саме по собі існування попередніх ланок постачання товару, відсутність у договорах між іншими суб`єктами господарювання відомостей про ціну товару та наявність біржових котирувань не свідчать про недостовірність заявленої позивачем митної вартості та не позбавляють митний орган можливості перевірити її правильність на підставі документів, поданих безпосереднім покупцем.
За таких обставин суд доходить висновку, що наведені митним органом доводи щодо необхідності надання відомостей про вартість товару за всіма попередніми операціями в ланцюгу постачання є недостатньо обґрунтованими, а відсутність таких відомостей сама по собі не може бути підставою для висновку про непідтвердження позивачем заявленої митної вартості та застосування іншого методу її визначення.
Щодо висновків митного органу про те, що надання декларантом до митного оформлення сертифіката якості від 27.06.2025 №AGRI/CH/002279.1 не в повному обсязі (сторінка 1 з 2), а також без печаток та підписів уповноваженої особи, не дає можливості перевірити повноту наявної в ньому інформації, суд зазначає, що такі доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Судом встановлено, що зазначений сертифікат якості був наданий позивачем до митного оформлення у повному обсязі. Відтак, посилання митного органу на те, що декларантом було надано лише сторінку 1 з 2, не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того, суд звертає увагу, що митним органом не наведено конкретних відомостей, які містилися на іншій сторінці сертифіката та які могли б вплинути на визначення митної вартості оцінюваного товару, а також не зазначено, які саме розбіжності або невідповідності містить поданий сертифікат якості.
Щодо відсутності на сертифікаті фізичних підписів та печаток уповноважених осіб суд зазначає, що відповідачем не наведено положень законодавства України або умов зовнішньоекономічного договору, які б встановлювали обов`язковість засвідчення такого документа саме власноручним підписом та фізичним відтиском печатки.
Сам по собі факт відсутності на документі фізичної печатки або власноручного підпису не свідчить про його недостовірність, якщо інше не встановлено митним органом на підставі належних та допустимих доказів.
При цьому суд враховує пояснення позивача про те, що сертифікати якості, які видаються сюрвеєрами в порту навантаження, оформлюються в електронній формі та підписуються електронними підписами. Митним органом не спростовано зазначених обставин та не доведено, що поданий сертифікат є недостовірним або не походить від особи, яка його видала.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган має право письмово вимагати від декларанта додаткові документи.
Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, що під час здійснення митного контролю митний орган конкретно повідомляв декларанта про необхідність подання повної версії сертифіката якості або належного засвідчення його печаткою та підписом, а також не обґрунтовував, яким саме чином зазначені обставини впливають на правильність визначення митної вартості товару.
Таким чином, суд доходить висновку, що посилання митного органу на неналежне оформлення сертифіката якості від 27.06.2025 №AGRI/CH/002279.1 не підтверджені належними доказами та не свідчать про наявність розбіжностей у документах, які мають вплив на визначення митної вартості товару.
За таких обставин зазначені відповідачем недоліки сертифіката якості не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про непідтвердження позивачем заявленої митної вартості та коригування митної вартості товару.
Щодо висновків митного органу про те, що декларантом у графі 44 ЕМД від 17.09.2025 №UA500090/2025/010445 під кодом « 3007» заявлено документ «виписка з банків. рахунку» від 30.06.2025 №б/н, проте додано копію SWIFT від 30.06.2025, який, на думку митного органу, неможливо ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару, оскільки у графі 70 «Деталі платежу» міститься посилання на інвойс №20/2025, який до митного оформлення не подавався, суд зазначає, що зазначені доводи відповідача є необґрунтованими з огляду на таке: судом встановлено, що SWIFT від 30.06.2025 був наданий митному органу разом із листом NITRON GROUP LLC № NG 8863 MV HALA STAR від 10.07.2025, у якому продавцем надано пояснення щодо обставин фрахтування судна та зазначено про неможливість надання безпосередньо договору між власником судна та фрахтувальником у зв`язку з конфіденційністю відповідної інформації.
Водночас NITRON GROUP LLC надало інформацію щодо здійсненого фрахтування та SWIFT-підтвердження оплати фрахту фрахтувальником NITRON на користь власника судна, відповідно до якого вартість фрахту становила 73053,75 доларів США. Крім того, до митного оформлення було надано рахунок-фактуру №20/2025 від 27.06.2025 на суму 73053,75 доларів США.
Таким чином, зазначений SWIFT не був самостійним документом, на підставі якого позивач намагався підтвердити митну вартість товару, а подавався у сукупності з іншими документами, зокрема листом продавця та рахунком-фактурою на оплату фрахту.
Суд звертає увагу, що посилання у графі 70 SWIFT на інвойс №20/2025 не свідчить про неможливість ідентифікації відповідного платежу з оцінюваною поставкою, оскільки рахунок-фактура №20/2025 від 27.06.2025 був наданий позивачем до митного оформлення разом із листом NITRON GROUP LLC та безпосередньо стосується оплати фрахту за перевезення оцінюваного товару.
При цьому митним органом не наведено доказів того, що рахунок-фактура №20/2025 стосується іншого товару, іншого перевезення або іншої господарської операції. Також відповідачем не спростовано відповідність суми, зазначеної у рахунку-фактурі, сумі, зазначеній у SWIFT-підтвердженні оплати фрахту.
За таких обставин суд вважає, що зазначення у SWIFT реквізитів рахунку-фактури №20/2025, навпаки, дозволяє пов`язати відповідний платіж із конкретною операцією з оплати фрахту, а сукупність поданих документів забезпечувала можливість встановити характер платежу, його отримувача, суму та зв`язок із перевезенням оцінюваного товару.
Крім того, суд враховує, що відповідно до умов поставки CFR витрати на фрахт до погодженого порту призначення несе продавець. Отже, факт здійснення оплати фрахту продавцем або фрахтувальником та його розмір не є платежем позивача за товар, однак має значення для перевірки складових митної вартості та правильності визначення умов поставки.
Таким чином, надані до митного оформлення документи у своїй сукупності давали митному органу можливість встановити, що SWIFT від 30.06.2025 стосується оплати фрахту за перевезення оцінюваного товару, а посилання на рахунок-фактуру №20/2025 не створює невизначеності щодо характеру відповідної операції.
Відтак, суд доходить висновку, що доводи митного органу про неможливість ідентифікувати SWIFT від 30.06.2025 з поставкою оцінюваного товару не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути визнані достатньою підставою для висновку про наявність розбіжностей у документах, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару.
Так, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Одеською митницею при прийнятті оскаржуваних рішень не було надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.
Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі “Суомінен проти Фінляндії” Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).
За встановлених обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Відтак, наявність в оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.
З огляду на викладене, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.
Митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення та картки відмови є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги ПАТ «Рокитнівськй скляний завод» є такими, що підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» (вул. Сім`ї Стешенків, буд. 1, офіс 5, м. Київ, 03148, код ЄДРПОУ 37770322) до Одеської митниці (вул. Івана і Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078 код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправними та скасування рішення про корегування митної вартості товарів, картки відмови - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500090/2025/000059/1 від 18.09.2025 року
Визнати протиправним та скасувати та картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2025/000127 від 18.09.2025.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» сплачений судовий збір у розмірі 21432,20 грн.
Беручи до уваги інтенсивність роботи та об`єктивні умови її здійснення, зокрема перебої електропостачання тривалість повітряних тривог та підвищеного навантаження, знаходження судді у відпустці, текст рішення складено та підписано суддею 25.08.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка