Справа № 130/2659/24
Провадження № 22-ц/801/1491/2026
Категорія: 20
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року	Справа № 130/2659/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Матківської М.В., Рибчинського В.П., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року, ухвалене суддею Заярним А.М., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,
встановив:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила:
- витребувати від ОСОБА_2 на її користь земельну ділянку, яка до поділу мала кадастровий номер 0521084200:05:002:0220, площею 1,4630 га, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області;
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0390;
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0391.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 1,4630 га, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, кадастровий номер 0521084200:05:002:0220, що підтверджується державним актом на право власності серії ЯД №381050, виданого Жмеринською районною державною адміністрацією 16 серпня 2007 року на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 21 листопада 2006 року №627. При спробі передачі вищевказаної земельної ділянки в оренду було виявлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельну ділянку з такою самою площею і таким самим кадастровим номером на іншу особу. Так, власником земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 з 04 лютого 2022 року зареєстровано ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. До цього, з 03 січня 2018 року право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі сертифікату серія та номер ВН0355102, виданого 08 квітня 1997 року Жмеринською районною державною адміністрацією та розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації №327 від 27 листопада 2017 року.
Позивач зазначає, що вона звернулася до сертифікованого інженера-землевпорядника щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Рішенням від 01 серпня 2024 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру державним кадастровим ресторатором Відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокаластру у Сумській області прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв?язку з перетином ділянки позивача з ділянкою з кадастровим номером 0521084200:05:002:0390 на 50% та з ділянкою з кадастровим номером 0521084200:05:002:0391 на 50%.
Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. В той же час, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 0521084200:05:002:0390 та 0521084200:05:002:0391 зареєстровано за ОСОБА_2 23 липня 2024 року на підставі нотаріальної заяви про поділ земельної ділянки.
Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21 серпня 2024 року на адвокатський запит, земельна ділянка з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 перенесена до архівного шару, в результаті поділу земельної ділянки утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами 0521084200:05:002:0390 та 0521084200:05:002:0391.
Таким чином, позивач вважає, що належна їй земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
У скарзі зазначає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 05 липня 2023 року у справі N?912/2797/21 не може бути врахована у даній справі, оскільки в цих справах різний характер спірних правовідносин та суб?єктний склад сторін. У даній справі встановлено, що позивач, як власник спірної земельної ділянки, дій на її відчуження не вчиняв, інших осіб на такі дії не уповноважував, отже його права порушено з огляду на вибуття земельної ділянки із законного володіння поза його волею іншим шляхом. У даній справі втручання в право особи на мирне володіння майном буде відповідати критеріям пропорційності, оскільки має на меті захист прав законного власника земельної ділянки. Суд першої інстанції своїм рішенням покладає індивідуальний і надмірний тягар на позивача. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред?явивши вимогу до первісного набувача, в якого придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України, толі як законний володілець позбавлений можливості захистити своє майнове право у інший спосіб, ніж витребування належного йому майна.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Також ОСОБА_2 просить продовжити їй строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Разом з тим, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні, оскільки ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано, в тому числі ОСОБА_2 , право подати відзив на апеляційну скаргу протягом п?яти дів з диня отримання колії цієї ухвали.
Копія вказаної ухвали ОСОБА_2 засобами поштового зв?язку вручена не була, а отримана нею в електронному кабінеті 17 травня 2026 року о 21 год. 50 хв., а відтак вважається врученою їй 18 травня 2026 року.
А тому апеляційну скаргу 22 травня 2026 року подано в межах строку, визначеного апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,4630 га, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, кадастровий номер 0521084200:05:002:0220, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №381050, виданого Жмеринською районною державною адміністрацією 16 серпня 2007 року на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 21 листопада 2006 року №627 (а.с.11,15 т.1). 
З 03 січня 2018 року право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі сертифікату, серія та номер: ВН0355102, виданий 08 квітня 1997 року Жмеринською районною державною адміністрацією та розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації №327 від 27 листопада 2017 року (т. 1 а.с.12-14, 26, 42, 43). 
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав (Інформаційна довідка №348130225 від27 вересня 2023 року), 04 лютого 2022 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 зареєстровано за ОСОБА_2 . Підстава – договір купівлі-продажу, серія та номер 216, видавник: Плахотнюк О.В., приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу. 
У 2024 році за заявою ОСОБА_1 сертифікованим інженером-землевпорядником було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами с. Носківці Станіславчинської територіальної громадин Жмеринського району Вінницької області (а.с. 16, 171-186 т.1). 
Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №РВ-5900085172024 від 01 серпня 2024 року відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином ділянки ОСОБА_1 із ділянкою з кадастровим номером 0521084200:05:002:0390, площа співпадає на 50, а також перетином із ділянкою з кадастровим номером 0521084200:05:002:0391, площа співпадає на 50 а.с.17-19 т.1). 
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №392143306 від 23 серпня 2024 року, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 в Державному реєстрі речових прав відсутні (а.с.20 т.1). 
У той же час, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 0521084200:05:002:0390 та 0521084200:05:002:0391 23 липня 2024 року зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі нотаріальної заяви про поділ земельної ділянки (інформаційні довідки №392119177 та №392119195 від 23 серпня 2024 року (а.с.21, 22 т.1). 
Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.6-7687/2-24 від 21 серпня 2024 року на адвокатський запит, земельна ділянка з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 перенесена до архівного шару, в результаті поділу земельної ділянки утворилися земельні ділянки з кадастровими номерами 0521084200:05:002:0390 та 0521084200:05:002:0391, площею 0,7315 га кожна (т. 1 а.с.24-25).
Як вбачається з поземельної книги щодо земельної ділянки загальною площею 14630 га, кадастровий номер 0521084200:05:002:0220, яку відкрито 16 серпня 2007 року, з 31 травня 2016 року власником зазначена ОСОБА_1 на підставі Державного акту ЯД 381050, дата державної реєстрації 16 серпня 2007 року. 
Із вказаної поземельної книги вбачається, що згідно запису від 11 січня 2018 року власником зазначений ОСОБА_3 , дата державної реєстрації 03 січня 2018 року. 
Згідно запису від 05 лютого 2022 року власником зазначена ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 04 лютого 2022 року (а.с.78-105 т.1).
26 грудня 2024 року до суду з виконавчого комітету Шаргородської міської ради надійшли електронні копії документів, які були підставою для реєстрації права власності та іншого речового права (права оренди земельної ділянки) на нерухоме майно: земельна ділянка з кадастровий номер 0521084200:05:002:0220. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1458904505210, а саме: - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права; - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 ; - Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - копія Договору оренди землі від 10 січня 2018 року з ФГ «Дзялів»; - копія розпорядження Жмеринської РДА від 27 листопада 2017 року №327 про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 ; - копія сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0355102 від 08 квітня 1997 року, у якому зроблено відмітку про перехід права власності від спадкодавця ОСОБА_5 до ОСОБА_3 (а.с.135-144 т.1). 
Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №2039/2040/25-21 від 06 січня 2026 року, пункт 3: на підставі проведеного дослідження та наданих на дослідження матеріалів встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 0521084200:05:002:0220 відноситься до земельної частки (паю) № НОМЕР_1 площею 1,4630 га межі та розташування якого визначені Технічною документацією по розпаюванню (картою розпаювання Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області), що графічно відображеного на план-схемі до додатку 3 висновку (т. 2 а.с.3-18). 
ОСОБА_1 , вважаючи, що право власності на належну їй земельну ділянку без законних на те підстав було набуто ОСОБА_3 , який у подальшому відчужив її на користь відповідача ОСОБА_2 і зважаючи на те, що у зв`язку із поділом цієї земельної ділянки утворилася дві нових, звернулася до суду із вказаним позовом.
Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У частині першій статті 153 ЗК України визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
У даній справі встановлено, що на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 , накладаються земельні ділянки, власником яких є відповідач ОСОБА_2 .. 
Позивач під час проведення робіт, спрямованих на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 з`ясувала, що на її земельну ділянку у повній мірі накладаються земельні ділянки, які перебувають у власності відповідача з кадастровими номерами 0521084200:05:002:0390 та 0521084200:05:002:0391, які були утворені в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220.
Встановлено, що у 2006 році Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру було виготовлено «Технічну документацію із землеустрою, щодо передачі земельних часток (паїв) власникам земельних сертифікатів колишнього КСП «Вільна України» з виготовленням державних актів на право власності на землю на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Книга №2. Складання проекту поділу земель спільної часткової власності на земельні частки (паї) та виготовлення державних актів».
Розпорядженням Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області №627 від 21 листопада 2006 року було вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), на території Носковецької сільської ради розроблену Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру. Передати у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видати державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадянам, на території Носковецької сільської ради в розмірах згідно додатку 1.
У Додатку 1 до вище зазначеного розпорядження під №п.п. 487 значиться ОСОБА_1 , номер ділянки паю  НОМЕР_1 , площа 1,4630 га.
Розпорядженням №327 Жмеринської районної державної адміністрації від 27 листопада 2017 ркоу «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 на території Носковецької сільської ради» було вирішено: передати у власність громадянину ОСОБА_3 земельну ділянку № НОМЕР_2  площею 1,4630 га території Носковецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Видати громадянину ОСОБА_3 правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ВН №0355102.
Відповідно до згаданого висновку експерта №2039/2040/25-21 від 06 січня 2026 року, земельна ділянка з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 відноситься до земельної частки (паю) № НОМЕР_1 .
Державним реєстратором з невстановлених та з незрозумілих причин було зареєстровано право власності на земельну ділянку, яка належить позивачу з 2007 року, за ОСОБА_3 ..
Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Позивачеві належить право на захист від порушень, пов`язаних із володінням земельною ділянкою.
Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено статтею 387 ЦК України. Так, згідно з частиною 1 цієї статті власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №752/4033/16-ц вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник».
Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, право власності дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення, крім підтвердження такого права власності, має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача (постанова Верховного Суду від 11 березня 2024 року у справі №178/1138/22).
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (п. 56) зроблено правовий висновок, відповідно до якого формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.
Правовий механізм застосування віндикації як способу захисту порушеного права передбачає насамперед право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що покладання на ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 відповідальності за неналежне виконання органами державної влади своїх функцій, покладених на них законом, вочевидь, не відповідає принципу верховенства права та є надмірним індивідуальним тягарем для ОСОБА_2 , тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_2 , як добросовісного набувача, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважав, що з досліджених документів недобросовісного (незаконного) набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 як у ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 не вбачається. Таким чином, ОСОБА_2 , придбавши у законний спосіб земельну ділянку, мирно володіє нею і розпоряджається, починаючи з 04 лютого 2022 року до даного часу, і до 11 вересня 2024 року (день звернення з цим позовом до суду) у позивача до неї жодних претензій не виникало, в цілому як і до попереднього власника ОСОБА_3 ..
Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Повернення у приватну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом виконавчої влади переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. 
Встановлено, що підставою позову є те, що належна позивачу земельна ділянка вибула з її фактичного володіння поза її волею, оскільки за відсутності припинення її права власності у встановленому законом порядку право власності на цю земельну ділянку у тих самих межах було зареєстровано за третьою особою і у подальшому відчужено на користь відповідача, за заявою якою земельну ділянку було поділено на дві інших земельних ділянки. Саме існування цих зареєстрованих земельних ділянок і відповідних речових прав на них унеможливлює внесення до Державного земельного кадастру належних відомостей щодо земельної ділянки позивача з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 та подальшу реалізацію нею правомочностей власника.
Враховуючи викладене, заявлені позивачем вимоги про витребування від відповідача земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0220 у відповідних координатах, межах та конфігурації, а також вимоги про скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 0521084200:05:002:0390 та 0521084200:05:002:0391є взаємопов`язаними та спрямовані на досягнення єдиної правової мети - реального повернення позивачу належного їй майна, як індивідуально визначеного об`єкта права власності.
Висновки суду про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки, а тому її витребування становитиме непропорційне втручання у право власності відповідача не заслуговують на увагу.
Вирішуючи даний спір, необхідно оцінити баланс між правом позивача, як первинного власника земельної ділянки, право якої виникло у 2007 році та не було припинене у встановленому законом порядку, і приватним інтересом відповідача у збереженні зареєстрованого за ним права власності.
Вирішальним у цій справі є не встановлення недобросовісності ОСОБА_2 , як набувача, а те, що право власності позивача на раніше сформовану земельну ділянку не припинилося у встановленому законом порядку, а сама земельна ділянка фактично вибула з її володіння поза її волею внаслідок передачі земельної ділянки у власність без законних на те підстав та державної реєстрації інших земельних ділянок у тих самих межах.
Повернення у приватну власність земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів. Такий інтерес полягає, зокрема, у забезпеченні правової визначеності у сфері земельних відносин, дотриманні встановленого порядку формування та передачі земельних ділянок, а також у недопущенні існування кількох зареєстрованих об`єктів права у межах однієї й тієї самої земельної ділянки. 
Захист права власності ОСОБА_1 на набуту нею у встановленому порядку земельну ділянку переважає приватний інтерес ОСОБА_2 у збереженні права власності на земельну ділянку, яка була зареєстрована з порушенням прав первісного власника. Такий висновок не покладає на ОСОБА_2 надмірного індивідуального тягаря, оскільки наслідки усунення порушення права первісного власника не позбавляють відповідача можливості захищати свої майнові інтереси в інший передбачений законом спосіб, зокрема шляхом пред`явлення вимог до осіб, з вини яких вона набула право на земельну ділянку, що не могла бути правомірно передана у власність.
У даному випадку втручання в право особи на мирне володіння майном буде відповідати критеріям пропорційності, оскільки має на меті захист прав законного власника земельної ділянки. Суд першої інстанції фактично, покладає індивідуальний і надмірний тягар на позивача, який позбавлений можливості захистити своє майнове право у інший спосіб, ніж витребування належного йому майна.
Тоді як ОСОБА_2 , як кінцевий набувач майна, не позбавлена можливості відновити своє право в інший спосіб, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги до попереднього набувача.
Рішення суду містить посилання на практику Верховного Суду, яка висловлена судом касаційної інстанції у справах за інших правовідносин, ніж виникли у даній справі.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням вимог позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 2 906,88 грн, а також за подання апеляційної скарги в розмірі 4 360,32 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити.
Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, яка до поділу мала кадастровий номер 0521084200:05:002:0220, площею 1,4630 га, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області.
Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0390.
Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0521084200:05:002:0391.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 2 906 (дві тисячі дев`ятсот шість) гривень 88 копійок, та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 4 360 (чотири тисячі триста шістдесят) гривень 32 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді М.В. Матківська

В.П. Рибчинський