ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року
м. Київ

справа № 347/1007/24
провадження № 51-1214км26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6  (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу начальника Косівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2026 рокупро відмову у відкритті апеляційного провадження у справі стосовно ОСОБА_8 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Косівський районний суд Івано-Франківської областіухвалою від 12 лютого 2026 рокувідмовив у задоволенні подання Косівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_8 та направлення засудженого для відбування призначеного вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року за ч. 4 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 25 лютого 2026 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою начальника Косівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_7 на вказану ухвалу районного суду, у тому числі з підстав подання скарги особою, яка не має права її подавати, оскільки орган пробації не належить до визначених у ст.393 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) осіб, які мають право оскаржувати ухвали суду, постановлені в порядку вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Вимоги і доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

У касаційній скарзі представник органу пробації не погоджується з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у цьому суді.

На переконання касатора, апеляційний суд ухвалив рішення, яке суперечить вимогам статей 55, 129 Конституції України та не відповідає приписам статей 24, 370 КПК. 

Уважає, що орган з питань пробації є іншою особою, в розумінні п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК, отже, має право на апеляційне оскарження судових рішень у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертає увагу, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України саме на орган з питань пробації покладено повноваження звернення до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання, тож, на думку касатора, орган, який звернувся з поданням, має право на перегляд судового рішення, постановленого за результатами його розгляду, зокрема право на оскарження відмови у його задоволенні у апеляційному порядку.

Водночас у касаційній скарзі її автор посилається на висновки Верховного Суду в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 1-261/10 (провадження № 51-2320км20) про те, що суд апеляційної інстанції обмежив право органу державної виконавчої служби, який оскаржував рішення місцевого суду, постановлене за результатами розгляду заяви цього органу, на доступ до правосуддя. Тобто вказані обставини Суд визнав як істотні порушення апеляційним судом вимог ст. 370, п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор та захисник просили суд відмовити у задоволенні скарги враховуючи висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в постанові від 01 червня 2026 року у справі № 621/3410/23 (провадження № 51-603кмо26).

Інші учасники провадження в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені, заяв чи клопотань стосовно відкладення розгляду справи не подавали.

Мотиви Суду 

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, захисника, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 

Перевіряючи законність ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за наслідками розгляду апеляційної скарги представника органу пробації, для забезпечення додержання принципу правової визначеності та єдності судової практики, що гарантує однакове застосування судами одних і тих самих норм права до аналогічних справ і є ключовим інструментом забезпечення конституційної рівності всіх перед законом,Суд керується судовою практикою, сформованою в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 01 червня 2026 року у справі № 621/3410/23 (провадження № 51-603кмо26). 

У вказаній вище справі об`єднана палата розглянула можливості апеляційного оскарження ухвал місцевого суду не лише органом пробації, а й іншими суб`єктами, до компетенції яких належить виконання вироку.

Так, об`єднана палата не погодилася з висновками колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеними в постанові від 12 лютого 2026 року у справі № 936/40/24,і зробила висновок про застосування норми права: органи або установи виконання покарань не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку, оскільки жодною нормою КПК не передбачено можливості оскаржувати судові рішення, ухвалені в порядку виконання вироку, тими суб`єктами, до компетенції яких належить виконання судового рішення.

Також у згаданому рішенні констатовано, що органи або установи виконання покарань у розумінні положень п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку. Таким правом наділені засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.

Тобто апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що орган пробації не належить до осіб, визначених у ч. 1 ст. 393 КПК, які мають право оскаржувати ухвали суду, постановлені в порядку вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Суд звертає увагу, що процесуальний закон не забороняє органу пробації повторно звернутися до суду з відповідним поданням після усунення можливих недоліків, про які зазначено в ухвалі суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційна скарга представника органу пробації з наведених у ній мотивів та підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 

ухвалив:

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року залишити без зміни, а касаційну скаргу начальника Косівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3