Справа № 643/11571/25
Провадження № 2/643/937/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2026 року Салтівський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді –Майстренко О.М., за участю секретаря судового засідання-Полчанінової А.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування , -
встановив:
Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до ПрАТ «СК «Уніка», зазначивши, що 03.07.2024р. між позивачем та відповідачем укладено договір «Моє максимальне КАСКО» 2024-07-03, № 02119445050000276, де предметом страхування є автомобіль MAZDA CX 5 державний номер НОМЕР_1 . Термін дії договору з 04.07.2024р. до 03.07.2025р. Позивачем виконано усі умови договору, надано на первинний огляд автомобіль з метою фіксування цілісності автомобілю перед укладанням договору страхування, відповідно до п. 16, вищезазначеного договору, сплачено страхову премію, страхова сума склала 1 000 000, 00 грн. 
06.12.2024 р. з автомобілем стався страховий випадок, про що було повідомлено відповідача по справі, в належний спосіб, надана правдива інформація, у спосіб який визначено умовами договору та правилами страхування.
25.01.2025 р. відповідачем надано письмову відмову , посилаючись на замовлене автомеханічне, транспортно трасо логічне експертне дослідження у ТОВ «Українські незалежні судові експертизи», яку виконав Лубарський Констянтин Анатолійович, хоча саме він автомобіль не оглядав. Товарознавче дослідження відповідач не замовляв, позивач вважає, що відповідач зловживає своїми правами, вводить в оману споживачів його продукту, а саме з приводу укладання договорів «КАСКО», та чинить перепони в отриманні страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. Зрозумівши, що страхова компанія- відповідач, уникає необхідності виконати укладений договір, позивач вимушена була звернутися до фахівця в галузі права, та було скеровано декілька запитів, претензія пропозиція, проведені перемовини з метою мирних шляхом без звернення до суду врегулювати виниклі не порозуміння. Отримали лише формальні відписки з затримкою часу та формальні відповіді, з яких стало зрозуміло, що відповідач не проводив дослідження шкоди завданої в результаті ДТП від 06.12.2024р. для автомобілю MAZDA CX 5 державний номер НОМЕР_1 . Позивач вважає, такі дії неправомірними з боку відповідача та вимушена захищати свої законні права. Позивач зазначає, що з її боку виконані добросовісно усі умови договору «Моє максимальне КАСКО» 2024-07-03, № 02119445050000276. Позивач самостійно звернулася до товарознавця ОСОБА_2 , який склав висновок експерта № 16В від 28.03.2025р., за що йому було сплачено кошти за укладеним договором від 13.03.2025р. – 5 250, 00 грн. Вартість матеріального збитку складає, відповідно до висновку для автомобілю MAZDA CX 5 державний номер НОМЕР_1 - 139 388, 53 грн. З боку Страховика відповідно до Закону України «Про страхування» та Закону України «Про захист прав споживачів», було скеровано, претензію пропозицію. У відповідь на претензію пропозицію повідомлено, що Страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що Страхувальник начебто не проінформував про усі обставини ДТП від 06.12.2024р. відповідно до положення ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 124 Конституції України . 
Позивач просить стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі  139 388, 53 грн. , витрати на проведення товарознавчого дослідження від 28.03.2025р.№ 16В – у розмірі 5250, 00 грн. та стягнути понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 08.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження.
Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала , просила позов задовольнити в повному обсязі .
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача та відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову.
Враховуючи , неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Так судом встановлено, що 03.07.2024р. між позивачем та відповідачем укладено договір «Моє максимальне КАСКО» 2024-07-03, № 02119445050000276, де предметом страхування є автомобіль MAZDA CX 5 державний номер НОМЕР_1 . Термін дії договору з 04.07.2024р. до 03.07.2025р. Позивачем виконано усі умови договору, надано на первинний огляд автомобіль з метою фіксування цілісності автомобілю перед укладанням договору страхування, відповідно до п. 16, вищезазначеного договору, сплачено страхову премію, страхова сума склала 1 000 000, 00 грн. 
06.12.2024 р. з автомобілем стався страховий випадок, про що було повідомлено відповідача по справі.
25.01.2025 р. відповідачем надано письмову відмову , посилаючись на замовлене автомеханічне, транспортно трасо логічне експертне дослідження у ТОВ «Українські незалежні судові експертизи».
З боку позивачки виконані усі умови договору «Моє максимальне КАСКО» 2024-07-03, № 02119445050000276.
Позивачка самостійно звернулася до товарознавця ОСОБА_2 , який склав висновок експерта № 16В від 28.03.2025р., за що йому було сплачено кошти за укладеним договором від 13.03.2025р. – 5 250, 00 грн.
Вартість матеріального збитку складає, відповідно до висновку для автомобілю MAZDA CX 5 державний номер НОМЕР_1 - 139 388, 53 грн. 
З боку Страховика відповідно до Закону України «Про страхування» та Закону України «Про захист прав споживачів», було скеровано, претензію пропозицію. У відповідь на претензію пропозицію повідомлено, що Страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що Страхувальник начебто не проінформував про усі обставини ДТП від 06.12.2024р. відповідно до положення ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 124 Конституції України щодо права на звернення до суду за захистом своїх прав, скеровується позовна заява до суду, з метою захисту своїх прав.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» (далі Закон) страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно з ч.ч. 16-18 ст. 9 Закону страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно з ст. 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 ЦК України (в редакції закону, яка діяла на час виниклих правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Аналіз ст. 990, 991 ЦК України, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.
Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.
З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.
Аналогічні правові позиції висловив Верховний Суд у постановах від 17.05.2022 у справі 569/6553/20, від 29.07.2020 у справі 501/212/17 від 29.07.2020.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріального збитку у розмірі  139 388, 53 грн. , витрати на проведення товарознавчого дослідження від 28.03.2025р.№ 16В – у розмірі 5250, 00 грн.
Що стосується судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1ст.133ЦПКУкраїни судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно ч. 3ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.
У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 .11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19), від 08.01.2024 у справі № 642/4993/17 (провадження №61-3789св23) зроблено висновки, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
В матеріалах справи наявний ордер серії АА № 1274572 від 05.02.2025, виданий адвокатом Сорокою О.О. на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 05.02.2025 .
Проте інших документів, які б підтвердили понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 55 600, 00 ГРН грн., зокрема рахунків, актів виконаних робіт та наданих послуг матеріали справи не містять.
Оскільки судом не встановлено, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 55 600, 00 ГРН грн.є дійсними, суд вважає, що ці витрати не підтверджено належними доказами, а тому вони не підлягають стягненню на користь позивачки.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.12,81,141,247,263-265, 280, 282 ЦК України, суд,-
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково .
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 139 388, 53 грн. , витрати на проведення товарознавчого дослідження від 28.03.2025р.№ 16В – у розмірі 5250, 00 грн. 
В іншій частині –відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Майстренко