г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 216/8067/25
Номер провадження 2/213/1058/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року       м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 94 500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 червня 2024 року між сторонами укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1410-2172 («Кредитний договір»). 
Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 8 700 грн на строк 365 днів, базовий період – 14 днів, комісія за видачу кредиту – 15,00% від суми кредиту, знижена та стандартна процентна ставка – 1,50% в день. Додатковою угодою від 29.06.2024 сторони домовились про надання додаткових кошті у кредит в сумі 11 000 грн. 
Позивач виконав свої зобов`язання за договором. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань по кредитному договору, станом на 19.09.2025 року, заборгованість склала 104 761,90 грн, з яких: 17 396,50 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 85 715,40 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 1650,00 грн – прострочена заборгованість по комісії. Позивачем було прийнято рішення про часткове списання заборгованості за нарахованими процентами. Тому просить суд стягнути з відповідача неповну суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 94 500,00 грн
Від представника відповідачки Крамчаніна О.В. надійшов відзив на позов, просить в задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначає, що рішенням суду від 17.02.2026 встановлений факт проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу позивачки з ОСОБА_2 з серпня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 – по день смерті останнього. ОСОБА_2 перебував на військовій службі по мобілізації з 09.02.2023 по 11.11.2023. З 13.11.2023 по 27.03.2025 перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому на ОСОБА_1 , як на дружину військовослужбовця, який проходив військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - вона звільнена від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом та неустойки, а кредитні установи під час дії особливого періоду не має права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. На думку відповідачки в задоволенні позовної вимоги про стягнення з неї нарахованих відсотків у розмірі 77103,50грн. слід відмовити.
Також у відзиві зазначає, що за кредитним договором відповідачка отримала 8 700 грн та 11 000 грн. Як видно із розрахунку позивача, нею було сплачено 4 000 грн, а тому прострочене тіло кредиту повинно складати 15 700 грн. Вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 17 396,50 грн.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом своєчасно і належним чином.
Представник позивача одночасно з позовом подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
У відзиві представником відповідачки зазначено про розгляд справи без участі відповідача та її представника. 
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
20 жовтня 2025 року позов надійшов до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ухвалою якого від 23 грудня 2025 року позов направлено для розгляду за підсудністю до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
05 березня 2026 року позов надійшовдо Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та ухвалою суду від 09 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі.Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.  18 червня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1410-2172 продукту «CreditKasa».
За умовами договору кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію шляхом надання Позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб. Сума кредиту – 8 700 грн, який надається шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника з використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.  Базовий період складає 14 календарних дні, строк кредитування - 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту Позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 17.06.2025 року, комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту. За користування кредиту встановлена стандартна процентна ставка – 1,50% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою. Починаючи з 181 календарного дня дії Договору застосовується процентна ставка – 1,18% за кожен день користування Кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту – 52 487,10 грн.
Договір, Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), таблиця обчислення загальної вартості кредиту підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікаторомА1940. 
29 червня 2024 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору про відкриття кредитної лінії №1410-2172, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала в кредит грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн на аналогічних умовах. Строк кредитування продовжено на 365 днів, у зв`язку з чим такий строк за договором становить 376 днів.
Відповідно до п.3 Додаткової угоди, після її укладення та надання додаткових грошових коштів сума Кредиту становить 17 396,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту – 104 761,90 грн.
Як видно із довідки про перерахування суми кредиту 
№1410-2172 від 18.06.2024 року, відповідачці за допомогою системи платежів LiqPay на платіжну картку НОМЕР_1 18 червня 2024 року було перераховано грошові кошти у розмірі 8 700,00 грн, 29.06.2024 у розмірі 11 000,00 грн, що також підтверджується квитанціями АТ «КБ «ПриватБанк».
Відповідач порушила умови договору, своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. Як видно із розрахунку заборгованості в період з 18.06.2024 по 28.06.2024 нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 1,50% 20.06.2024 відповідач сплатила в рахунок погашення заборгованості за договором – 4000,00 грн, за рахунок чого погашено нараховані відсотки в розмірах 13,50 грн і 261,00 грн, комісія в сумі 1305,00 грн та частина суми кредиту на суму 2303,50 грн. 29.06.2024 ОСОБА_1 видано кредит на суму 11 000 грн, нараховано комісії за видачу кредиту у розмірі 1650,00 грн. З 29.06.2024 по 25.12.2024 проценти нараховувались за ставкою 1,50%, з 26.12.2024 по 28.06.2025 проценти нараховані за ставкою – 1,18%. Всього проценти нараховані за 376 днів. 
Станом на 19.09.2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором склала 104 761,90 грн, з них: заборгованість за кредитом – 17 396,50 грн, за відсотками – 85 715,40 грн, за комісіями – 1650,00 грн.
Позивач просить стягнути заборгованість за процентами частково, в розмірі 77 103,50 грн та заборгованість за кредитом у розмірі 17 396,50 грн, а всього 94 500,00 грн. 
Із доказів наданих стороною відповідачки встановлено, що рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2026 року встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з серпня 2016 року по день смерті ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до довідки №4172 від 29.08.2023 року та витягу з наказу №290 від 11.11.2023 року солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з 09.03.2023 року по 11.11.2023 рік.
Як видно із довідки №913 від 16.06.2026 року, ОСОБА_2 перебував на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 13.11.2023 року по 27.03.2025 року.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що видно із свідоцтва про смерть, виданого 27 березня 2025 року.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписамист. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що сторонами визначені істотні умови договору, в тому числі сума кредиту, дата його видачі, спосіб перерахування коштів, процентні ставки та умови їх застосування, базовий період та строк кредитування, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту. Підписавши договір, відповідачка засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.
Також встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1410-2172 від 18.06.2024 та додаткова угода до нього, укладені в електронній формі та підписані сторонами з використанням електронного підпису.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 р. у справі № 524/5556/19 зазначив, що якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. 
Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачці.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України  договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Із відзиву видно, що відповідачка фактично не заперечує укладення вказаного кредитного договору і додаткової угоди та отримання на підставі них кредитних коштів, в сумах 8 700 грн та 11 000 грн.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір №1410-2172 від 18.06.2024 року та додаткова угода від 29.06.2024 укладені у спосіб визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
У відповідності до ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року передбачено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій, у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.
Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.  Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідачка не скористалась своїм правом, передбаченим п.6.9 Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових кошті, протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору, таких доказів суду не надано. Таким чином, у останньої виникли зобов`язання за укладеним договором повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами та комісію. 
Встановлено, що відповідачка 20.06.2024 здійснила сплату нарахованих процентів і комісії та частину тіла кредиту, отже, визнала факт отримання кредитних коштів і виникнення у неї зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів і комісії. 
Крім того, відповідно до п.2.3 Додаткової угоди укладеної між сторонами 29.06.2024 зазначено, що після надання кредитодавцем позичальнику у кредит додаткових грошових коштів позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму грошових коштів в розмірі 17396,50 грн, яка складається з суми заборгованості за отриманим кредитом та суми додаткових грошових коштів, наданих позичальнику у кредит на підставі цієї Додаткової угоди.
Доказів про визнання недійсними вказаного кредитного договору або додаткової угоди чи їх окремих положень суду не надано, про такі обставини відповідачкою не зазначено. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, нарахування заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17 396,50 грн відповідає умовам договору та здійсненим позивачем розрахункам, а тому позовні вимоги про стягнення тіла кредиту у вказаній сумі підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам, та заперечення з цього приводу відповідача, суд зазначає таке.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту. У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідачка у відзиві стверджує, що вона має право на застосування до неї пільги визначеної ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки вона є належить до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, як жінка, з якою загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Проте суд не може погодитися з таким твердженням відповідачки. Так, 18 травня 2024 року набрала чинності нова редакція п.15 ст.14 вказаного Закону України, який викладено в такій редакції: військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Статтею 16 вказаного закону передбачені умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Стаття 16-1 Закону містить перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги та вказано, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. 
Отже вказаним Законом чітко визначено критерії для застосування пільг саме для дружин військовослужбовців. 
Судом встановлено факт проживання відповідачки однією сім`єю з ОСОБА_2 , як чоловіка і жінки, який був військовослужбовцем у період з серпня 2016 року по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_7 . Проте як передбачено приписами ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Аналізуючи положення ст. ст. 14, 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» приходить до висновку, що особи, зазначені у пункті 4 ст. 16-1 закону мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, а не користуються усіма пільгами, які встановлені для дружини (чоловіка) військовослужбовця, в тому числі правом не сплачувати проценти за користування кредитом. 
Дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» поширюється виключно на окрему категорію військовослужбовців та їх дружин/чоловіків, які перебувають в зареєстрованому шлюбі.
Таким чином суд погоджуєтся з твердженнями представника позивача, викладеними у додаткових поясненнях на позов, стосовно того, що Закон пов`язує право на кредитну пільгу саме зі статусом дружини або чоловіка, а не з фактом спільного проживання. Отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості по процентам відповідають законодавству. Заперечення сторони відповідача в цій частині суд не приймає як обгрунтовані. 
Разом з тим слід зазначити, що відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 22 квітня 2024 року - денна ставка повинна становити не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - не більше 1%.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним.
Оскільки договір № 1410-2172 та додаткова угода до нього, укладені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», позивач мав врахувати вказані положення закону. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що нарахування процентів у період з 18.06.2024 по 19.08.2024 за ставкою 1,5% у розмірі 14 337,00 грн відповідало умовам договору та вимогам чинного законодавства. Нарахування процентів у період з 20.08.2024 року по 25.12.2024 включно за ставкою 1,5% в день, з 26.12.2024 по 28.06.2025 – за ставкою 1,18%, не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Передбачаючи такі умови в договорі, кредитор поставив споживача в гірші умови ніж визначені Законом «Про споживче кредитування».
Таким чином, за період з 20.08.2024 по 28.06.2025 судом нараховані проценти у розмірі 54 451,05 грн (17 396,50 х 1% х 313 днів). Таким чином, загальна заборгованість відповідачки за відсотками має становити (14337,00 грн + 54 451,05 грн) 68 788,05 грн.
Позивач, користуючись програмою лояльності для споживачів фінансових послуг, просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам у розмірі 77 103,50 грн, що більше ніж нараховано судом. 
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 86 184,55 грн, з яких: 17 396,50 грн – тіло кредиту, 68 788,05 грн – відсотки. В стягненні решти заборгованості за відсотками в розмірі 8 315,45 грн позивачу слід відмовити. 

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідачки на користь позивача суму витрат на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог а саме 2 209,24 грн (86 184,55 х 2422,40 /94 500).
Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 611, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №1410-2172 від 18.06.2024 року та додаткової угоди до договору від 29.06.2024, у розмірі 86 184 (вісімдесят шість тисяч сто вісімдесят чотири) грн 55 коп, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 17 396,50 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 68 788,05 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" судовий збір у розмірі 2 209 (дві тисячі двісті дев`ять) грн 24 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд.26, офіс 407, м. Київ, ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Дата складення повного тексту судового рішення – 06 липня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова