Справа № 183/3366/26
№ 2/183/4358/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:
- розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого 22 березня 2022 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 15, серія та номер свідоцтва про шлюб – НОМЕР_1 , 
В С Т А Н О В И В:
позивач звернулась до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що 22 березня 2022 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина – ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 733. 
Позивач указує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, обов`язки подружжя та ведення спільного господарства. Зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюб фактично припинив існування і носить лише формальний характер. Збереження сім`ї неможливе, спору про поділ спільно нажитого майна немає. Взаєморозуміння у сім`ї втрачене, подружніх стосунків не підтримують. Збереження сім`ї неможливе, у зв`язку з чим шлюбно-сімейні відносини фактично припинені. Подальше спільне життя суперечить інтересам позивача. Продовжувати шлюбні відносини з відповідачем позивач не бажає. На примирення не згодна.
Постановленою суддею ухвалою від 14 квітня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.
20 квітня 2026 року надійшло клопотання представника відповідача про надання строку на примирення подружжя. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач категорично не погоджується із розірванням шлюбу, оскільки переконаний, що сім`ю можливо зберегти. Відповідач звернув увагу суду на те, що рішення про звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу було прийнято позивачем передчасно, під впливом емоцій та без належного зваження всіх обставин сімейного життя. Вказував, що подружжя має спільну неповнолітню дитину — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який потребує не лише матеріального забезпечення, а й належного сімейного виховання, стабільного психологічного середовища та участі обох батьків у його житті, оскільки для дитини важливе відчуття стабільності, безпеки, любові обох батьків та повноцінної сім`ї. Відповідач, як батько, щиро прагне зберегти сім`ю, готовий до діалогу, до роботи над відносинами, у тому числі із залученням спеціалістів (психолога, сімейного медіатора), він вважає, що конфлікт між подружжям не є таким, що не може бути врегульований. Відповідач намагається зберегти родину, докладає максимум зусиль щодо врегулювання спірних питань між ним та дружиною без застосування надмірних емоцій, намагаюсь всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом, тож відповідач потребує часу на примирення. Розірвання шлюбу у такій ситуації матиме для дитини не лише юридичні, а й глибокі психологічні наслідки, які можуть проявлятися у втраті емоційного зв`язку, тривожності та відчутті нестабільності. Просив надати строк на примирення у шість місяців.
Постановленою судом ухвалою від 02 червня 2026 року, у відсутність представника відповідача, клопотання представника відповідача задоволено частково, надано сторонам строк для примирення тривалістю один місяць, провадження у справі зупинено.
Постановленою суддею ухвалою від 06 липня 2026 року провадження у справі поновлено.
Позивач у судове засідання не з`явилась, 20 червня 2026 року подала заяву, отриману судом 25 червня 2026 року про підтримання позову, у якій просила шлюб розірвати. Вказала, що на примирення не згодна.
Після закінчення строку для примирення, встановленого судом відповідач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача подала до суду заяву, в якій просила відкласти судове засідання у зв`язку з її хворобою та перебуванням на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря, на підтвердження чого надала довідку від сімейного лікаря.
З урахуванням неявки представника відповідача в судове засідання 02 червня 2026 року, за умови подання представником відповідача заяви про розгляд клопотання про примирення без участі представника відповідача /а.с.35/, повторну неявку з поважних причин (хвороба) належним чином повідомленого /а.с.33, 41/ представника відповідача у судове засідання 06 липня 2026 року, суд, зважаючи на положення п. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, не вважає підставою для відкладення розгляду справи та висновує, що з урахуванням доводів клопотання про примирення відповідача, ненадходження доказів на підтвердження результатів примирення подружжя станом на 06 липня 2026 року наявні підстави для розгляду справи у відсутність сторін та представника відповідача.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, заяви відповідача з процесуальних питань, перевіривши їх матеріалами справи, висновує таке.
Судом установлено, що 22 березня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з відповідачем – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб зареєстровано Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 15, про що видане свідоцтво серія та номер НОМЕР_1 , оригінал якого надано позивачем /а.с.4/.
Також, засвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 733 /а.с.5/.
Позивач указує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, обов`язки подружжя та ведення спільного господарства. Зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюб фактично припинив існування і носить лише формальний характер. 
Отриманими судом при перевірці місця проживання відповідача, у порядку ст. 187 ЦПК України, матеріалами у виді відповіді № 2593079 від 13 квітня 2026 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери підтверджено, що з 13 вересня 2023 року відповідача знято з обліку внутрішньо переміщених осіб у зв`язку з вибуттям за кордон /а.с.24/. Позивач у позові вказує про своє проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів такого не надає. Відповідач у заяві про примирення вказує на вжиття заходів з примирення подружжя, наголошує на тому, що заява про розірвання шлюбу є проявом емоцій позивача. Доказів вжиття заходів з примирення подружжя до суду не надав.
За ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Статтею 110 СК України визначено право одного з подружжя подати позов про розірвання шлюбу.
Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як роз`яснено у висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Судом у цій справі сторонам надавався строк для примирення, після закінчення якого, з огляду на подання позивачем заяви про підтримання позовних вимог, такого примирення між сторонами не відбулося. 
Таким чином, ураховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 СК України, враховуючи, що заходи з примирення подружжя, вжиті судом, залишилися без результату, позивачем заяву про залишення позову без розгляду, закриття провадження, відмову від позову не подано, відповідачем у встановлений ст. 83 ЦПК України строк не надано доказів на підтвердження обставин можливості збереження шлюбу, спростування обставин, на існуванні яких наголошує позивач, зважаючи на подання позивачем тричі заяви про підтримання позову та неможливість збереження шлюбу (у позові, 05 березня 2026 року /а.с.20/ та 20 червня 2026 року /а.с.42/), суд висновує, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, позивач категорично не бажає зберігати шлюб з відповідачем, сім`я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню.
Висновуючи про наявність підстав для розірвання шлюбу у цій справі, суд ураховує висновок з питань застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду у складіколегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2026 року у справі № 444/4951/24 (провадження № 61-15767св25), згідно з яким, зокрема: «статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом… Надання оцінки почуттям та емоційному стану одного з подружжя при розгляді справи про розірвання шлюбу не належить до повноважень суду. Відмова суду апеляційної інстанції у розірванні шлюбу є примушуванням ОСОБА_1 до шлюбу проти її волі, що є недопустимим.».
Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, суд вважає за належне стягнути судові витрати, понесені позивачем, з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 22 березня 2022 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 15 – розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду складене та підписане 07 липня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання, як ВПО: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; останнє зареєстроване місце перебування в Україні: АДРЕСА_3 .

Суддя         Д. О. Парфьонов