ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/1076/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,
за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,
позивача - ОСОБА_1 , 
відповідача - Кінаша Д.В., 
третьої особи 1 - не з`явились, 
третьої особи 2 - не з`явились, 
третьої особи 3 - не з`явились, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення від 22.09.2025 та додаткове рішення від 09.10.2025 Господарського суду Львівської області (суддя Манюк П.Т.), постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 (головуючий суддя - Бойко С.М., судді: Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.)
у справі №914/1076/25
за позовом  ОСОБА_2 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Перший на Патона",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1.  ОСОБА_3 ,
2.  ОСОБА_4 ,
3.  ОСОБА_5 ,
про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.  ОСОБА_2 (далі за текстом також - ОСОБА_2 ) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Перший на Патона" (далі за текстом також - ОСББ "Перший на Патона", ОСББ) про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ від 07.02.2020, 30.07.2020, 26.11.2023 в частині встановлення (затвердження) розміру внесків на утримання та управління. 
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що:
(1) в оспорюваних рішеннях ОСББ необхідність підвищення (встановлення різних ставок) внесків на управління та обслуговування будинку для житлових та нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях, жодним чином не обґрунтована;
(2) такі рішення ОСББ суперечать нормам статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі за текстом - Закон про ОСББ), пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", так як такі вказують на те, що частка співвласника не залежить від виду належного йому нерухомого майна, а лише від площі цього майна;
(3) ці рішення ОСББ мають явно дискримінаційний характер і не можуть бути визнані справедливими. 
3. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що:
(1) оспорювані рішення ОСББ прийняті більшістю голосів учасників загальних зборів ОСББ;
(2) інші три власники нежитлових приміщень, які знаходяться у цьому будинку, управління яким та обслуговування якого здійснює ОСББ "Перший на Патона", не заперечують стосовно підняття тарифів та здійснюють всі оплати, так як не вважають різницю у тарифах для власників житлових та нежитлових приміщень дискримінаційною.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
4. 07.02.2020 відбулись загальні збори ОСББ "Перший на Патона", які були оформлені протоколом №5, на розгляд яких було винесено питання про встановлення тарифу для житлових та нежитлових приміщень (пункт 2 протоколу). 
Збори прийняли рішення, зокрема, встановити та затвердити з 01.02.2020 розмір платежу на утримання житлових приміщень в сумі 4,80 грн за 1 м кв, та нежитлових приміщень в сумі 5,80 грн за 1 м кв.
5. 30.07.2020 відбулись загальні збори ОСББ "Перший на Патона", що підтверджується протоколом №7.
Загальні збори прийняли рішення (пункт 4 протоколу), зокрема, встановити з 01.08.2020 розмір платежу на утримання житлових приміщень в сумі 6,22 грн за 1 м кв, та нежитлових приміщень в розмірі 7,50 грн за 1 м кв.
6. 26.11.2023 відбулись загальні збори ОСББ "Перший на Патона", що підтверджується протоколом №12. 
За наслідком проведених зборів (пункт 2 протоколу) було прийнято рішення про підняття внесків у розмірі 10 грн за 1 м кв для квартир та 20 грн за 1 м кв. для нежитлових (комерційних) приміщень, з 01.12.2023.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
7. Господарський суд Львівської області рішенням від 22.09.2025 у справі №914/1076/25 у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.
8. Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що:
(1) загальні збори ОСББ "Перший на Патона", оформлені протоколами від 07.02.2020 №5, від 30.07.2020 №7 та від 26.11.2023 №12, були проведені у межах повноважень, передбачених статтями 10, 16, 20 Закону про ОСББ та статтями 10, 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", а прийняті на них рішення - підтримані більшістю співвласників;
(2) чинне законодавство не містить заборони на встановлення різних внесків для житлових та нежитлових приміщень, а нарахування позивачу здійснювалось пропорційно площі належних йому нежитлових приміщень, у зв`язку з чим вимоги статті 20 Закону про ОСББ не були порушені;
(3) позивач не надав належних і допустимих доказів того, що встановлені внески для власників нежитлових приміщень є явно несправедливими, надмірними чи незаконними. Тоді як ОСББ вправі враховувати різний режим використання житлових та комерційних приміщень, підвищене навантаження на мережі, прибудинкову територію та інші витрати, пов`язані з експлуатацією нежитлових приміщень.
9. Господарський суд Львівської області додатковим рішенням від 09.10.2025 заяву ОСББ "Перший на Патона" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСББ "Перший на Патона" суму в розмірі 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. 
В задоволенні решти вимог заяви відмовив.
10. Частково задовольняючи заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що відповідач подав належні докази витрат на професійну правничу допомогу, водночас вважав, що такі є неспівмірними з урахуванням критеріїв реальності, необхідності та розумності судових витрат.
11. Західний апеляційний господарський суд постановою від 06.05.2026 рішення Господарського суду Львівської області від 22.09.2025 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у справі №914/1076/25 - залишив без змін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи
12.  ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 та рішення від 22.09.2025 і додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2025 у справі №914/1076/25 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСББ "Перший на Патона" про визнання недійсними рішень загальних зборів в частині встановлення внесків - задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд справи в судах усіх трьох інстанцій та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000 грн.
13. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом також - ГПК), зазначаючи, що:
(1) суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 08.06.2022 у справі №908/1206/20 (щодо обов`язковості фінансово-економічного обґрунтування диференціації внесків);
(2) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм статей 355, 360 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) та статті 20 Закону про ОСББ у частині меж виключної компетенції загальних зборів ОСББ при встановленні кратно вищих розмірів внесків для однієї категорії співвласників за повної відсутності розрахунків витрат на момент голосування;
(3) суди встановили обставини, що мають суттєве значення для справи, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК, що корелюється з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК).
14. Доводи скаржника зводяться до того, що суди попередніх інстанцій:
(1) не врахували, що за правою позицією Верховного Суду, хоча закон не забороняє диференціацію внесків, право вищих органів ОСББ на таку диференціацію не є абсолютним і не може бути інструментом дискримінації. Будь-яка різниця у ставках внесків (для житлових та нежитлових приміщень) обов`язково повинна мати: правомірну мету; об`єктивне фінансово економічне обґрунтування; бути пропорційною та необхідною;
(2) відмовилися досліджувати наявність об`єктивного економічного обґрунтування на момент голосування, чим фактично легалізували майнову дискримінацію одного співвласника з боку більшості;
(3) зокрема, суд першої інстанції в порушення статей 76, 77, 80 ГПК прийняв та поклав в основу рішення документ під назвою "Обґрунтування розмірів внесків", який відповідач створив лише в серпні 2025 року, тобто через кілька місяців після звернення позивача до суду та, відповідно, кілька років після голосування.
Тоді як фінансово-економічне обґрунтування тарифу чи внеску є правовим документом, який обов`язково має існувати на момент волевиявлення співвласників, оскільки саме на його основі приймається усвідомлене рішення про голосування;
(4) проігнорували наявний у матеріалах справи звукозапис судового засідання в суді першої інстанції, в якому представник ОСББ особисто підтвердив, що на момент голосування жодного письмового економічного чи фінансового обґрунтування підвищеного тарифу не існувало і співвласникам для ознайомлення таке не надавалося.
Ігнорування ключового доказу (визнання обставин представником відповідача) та копіювання тексту заперечень ОСББ свідчить, що позиція скаржника не була почута судами, що є прямим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
(5) ухвалюючи діаметрально протилежні усталеній практиці Верховного Суду рішення щодо захисту прав власників нежитлових приміщень, створюють ситуацію правового хаосу та абсолютної прогнозованості порушень з боку ОСББ;
(6) зокрема, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін додаткове рішення суду першої інстанції, проігнорував критерії статті 126 ГПК.
Сума 25 000 грн є абсолютно неспівмірною. Усі засідання суду першої інстанції сумарно тривали трохи більше 2 годин. Адвокат відповідача займався виключно штучним генеруванням доказів постфактум. Заявлений обсяг годин у звітах є надуманим, а стягнення суми має характер безпідставного фінансового покарання позивача.
15. ОСББ "Перший на Патона" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувані рішення судів - без змін.
16. Доводи відповідача зводяться до того, що:
(1) відповідач подавав обґрунтування розмірів внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а його представник - відповідні пояснення щодо причин диференціації розмірів внесків для квартир та нежитлових приміщень, у свою чергу суди попередніх інстанцій досліджували обґрунтованість встановлених розмірів внесків та причини їх диференціації;
(2) доводи позивача зводяться до критики рішення ОСББ про підвищення тарифу для нежитлових приміщень, яка зводить ся до того, що методика розрахунку є непрозорою і необґрунтованою; підвищений тариф не базується на фактичних витратах; має місце непропорційне навантаження на певну категорію співвласників (дискримінація за типом власності); а також дублювання витрат, уже сплачених за індивідуальними договорами.
Проте, будь-якої конкретики щодо зазначених тез, зокрема, чому саме методика розрахунку є непрозорою і необґрунтованою, в частині яких саме фактичних витрат підвищення тарифу їм не відповідає, в чому саме полягає непропорційність навантаження, а також які саме витрати дублюються, позивач не наводить;
(3) позивач як співвласник багатоквартирного будинку користується послугами з управління цим будинком, які включають в себе комплексне обслуговування будинку, утримання будинку, утримання прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загального користування, обслуговування вентиляційних каналів, поточний ремонт будинку, його інженерних систем, ліквідацію аварійних ситуацій, дератизацію тощо. 
Реальність витрат на утримання будинку та прибудинкової території підтверджується поданими до суду першої інстанції звітами надходжень і витрат ОСББ "Перший на Патона" за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, які також спростовують доводи скаржника про відсутність фактичних витрат з боку відповідача, що обґрунтовувало б диференціацію тарифу;
(4) всі власники інших нежитлових приміщень (треті особи у цій справі неодноразово під час розгляду справи заявляли про те, що встановлені відповідачем розміри внесків і їх диференціація залежно від типу приміщення не містить ознак дискримінації або несправедливості, а також є однаковими для всіх співвласників нежитлових приміщень;
(5) саме по собі встановлення різних розмірів обов`язкових платежів для житлових та нежитлових приміщень не є винятковим чи таким, що суперечить принципу рівності учасників правовідносин.
Українське законодавство виходить із того, що здійснення підприємницької діяльності об`єктивно обумовлює можливість застосування іншого підходу до визначення розміру окремих обов`язкових платежів та фінансового навантаження порівняно з фізичними особами, які використовують майно виключно для задоволення власних побутових потреб. 
Так, тарифи на окремі комунальні послуги (зокрема електричну енергію, природний газ, водопостачання та інші) традиційно диференціюються залежно від категорії споживача, а комерційні споживачі сплачують їх за іншими умовами, ніж населення. Такий підхід законодавця ґрунтується на тому, що комерційне використання майна має іншу економічну природу, іншу інтенсивність експлуатації інженерної інфраструктури та переслідує мету отримання прибутку, що об`єктивно виправдовує інший підхід до розподілу витрат;
(6) позивач не довів, що оспорюваними рішеннями загальних зборів ОСББ іншим співвласникам надано несправедливі переваги за рахунок позивача або що позивач обмежений у реалізації прав як співвласник будинку, а з матеріалів справи не вбачається, що оспорювані рішення створюють для позивача менш сприятливі умови, як і не надано доказів того, що розмір внесків, встановлених такими рішеннями, є явно невиправданим чи надмірним;
(7) докази у вигляді обґрунтування встановлених оспорюваними рішенням розмірів внесків були подані в межах норм чинного законодавства з дозволу суду першої інстанції, який в подальшому цілком правомірно приєднав їх до матеріалів справи, зважаючи на поважність причин неподання таких разом з відзивом, а також з огляду на їх значення для розгляду справи.
Поданий відповідачем документ є належним доказом, оскільки прямо стосується предмета спору та безпосередньо підтверджує обставини, які досліджуються судом у справі, а саме правомірність та обґрунтованість розміру внесків, встановлених загальними зборами.
Таке обґрунтування розмірів внесків на утримання будинку й прибудинкової території є допустимим доказом, адже було подане у спосіб, визначений законом і судом, у межах строку та наданий усім учасникам справи з дотриманням принципу змагальності;
(8) представник відповідача не підтверджував, що під час визначення розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території було відсутнє фінансово-економічне обґрунтування такого розміру;
(9) доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій, а фактично зводяться до незгоди скаржника з рішенням загальних зборів ОСББ та намагання повторно переоцінити встановлені судами фактичні обставини, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції;
(10) доводи скаржника в частині розподілу витрат відповідача на правничу допомогу ґрунтуються виключно на суб`єктивній незгоді з наслідками такого розподілу і не містять жодного юридичного обґрунтування, яке б свідчило про неправильне застосування судами відповідних положень ГПК щодо розподілу судових витрат або про допущення ними помилки під час оцінки співмірності таких витрат;
(11) заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 000 грн не підтверджений будь-якими належними та допустимим доказами, є істотно завищеним і не відповідає характеру і обсягу правничої допомоги, яка надана позивачу його представником.
17. За змістом відзиву на касаційну скаргу відповідач зазначає, що орієнтовний розмір його витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом касаційної скарги позивача становлять 66 000 грн та підтверджується:
1. копією договору про надання правничої допомоги від 16.01.2025 №5/25, яким підтверджується надання адвокатом Кінашем Д.В. правничої допомоги ОСББ "Перший на Патона"; 
2. копією додаткової угоди №8 від 09.07.2026 до договору про надання правничої допомоги від 16.01.2025 №5/25, згідно якої правнича допомога адвокатом Кінашем Д.В. надається ОСББ "Перший на Патона" у справі №914/1076/25 в суді касаційної інстанції, а також погоджено фіксовану вартість правничої допомоги, а саме 40 000 грн за підготовку і подання відзиву на касаційну скаргу; 20 000 грн за підготовку і подання додаткових пояснень (за умови, що виникне необхідність у поданні таких); 3 000 грн за участь в одному судовому засіданні.
Акт приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом) не може бути поданий разом з даним відзивом, оскільки станом на день його подання неможливо встановити обсяг правничої допомоги, який буде надано адвокатом відповідачу під час розгляду касаційної скарги. У зв`язку з наведеним, заявляємо, що акт приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом) буде поданий відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення постанови суду
18.  ОСОБА_3 (далі за текстом також - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 (далі за текстом також - ОСОБА_4 ) подали відзиви на касаційну скаргу, в яких треті особи 1 та 2 просять залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін.
19. Доводи третіх осіб 1 та 2 узагальнено зводяться до того, що:
(1) оскаржувані рішення судів є цілком обґрунтованими, законними та ухваленими з дотриманням норм чинного законодавства;
(2) ОСББ не порушує права третіх осіб 1 та 2 як власниць нежитлових приміщень;
(3) розміри внесків на утримання будинку та прибудинкової території, затверджені оспорюваними рішення ОСББ, є справедливими, економічно обґрунтованими та однаковими для всіх власників нежитлових приміщень, не містять дискримінаційних ознак, неправильного підходу чи зловживань;
(4) ОСББ здійснює свою діяльність відповідно до закону, завчасно інформує співвласників про проведення загальних зборів та забезпечує належне утримання будинку.
20.  ОСОБА_2 20.06.2026 подав додаткові пояснення (міркування) із зазначенням, що подання таких обумовлене ознайомленням із поданим відповідачем відзивом на касаційну скаргу, в яких (поясненнях) наводить доводи відповідача по кожній з визначених позивачем підстав касаційного оскарження та свою позицію щодо таких доводів, зокрема, щодо суті порушення (за пунктами 1, 4 часини другої статті 287 ГПК) та щодо необхідності формування висновку (за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК).
Позиція Верховного Суду 
Щодо рішення суду першої інстанції по суті спору та постанови апеляційного суду в частині його перегляду
21. Предметом доказування в цій справі є наявність підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ від 07.02.2020, 30.07.2020, 26.11.2023 в частині встановлення (затвердження) розміру внесків на утримання та управління будинком для нежитлових приміщень.
22. У аспекті предмета спору, висновків судів попередніх інстанцій (пункт 8 цієї постанови) та доводів касаційної скарги в частині оскарження рішень судів по суті спору (пункт 14 цієї постанови) у межах визначених скаржником підстав касаційного оскарження (пункт 13 цієї постанови), під час касаційного перегляду оскаржуваних рішень судів по суті спору підлягає з`ясуванню питання доведення позивачем та, відповідно, встановлення судами попередніх інстанцій прийняття загальними зборами ОСББ спірних у цій справі рішень в частині встановлення внесків на утримання та управління будинком для нежитлових приміщень у розмірах, відмінних від розмірів таких для житлових приміщень, з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема за відсутності на момент їх прийняття фінансово-економічного обґрунтування такої диференціації, та чи є відповідне підставою для визнання недійсними таких рішень, зокрема як таких, що мають дискримінаційний характер.
23. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
24. Згідно з частиною першою 1 статті 10 вказаного Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
25. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначає Закон про ОСББ.
26. За змістом статті 2 вказаного Закону об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку
27. Згідно з частинами першою, четвертою статті 4 Закону про ОСББ основною метою створення об`єднання є забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
28. Органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори (частини перша-друга статті 10 Закону про ОСББ).
29. До виключної компетенції загальних зборів об`єднання відноситься, зокрема: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників (частина дев`ята статті 10 Закону про ОСББ).
30. Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі №908/1206/20, на неврахування якої у межах визначеної підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287) посилається скаржник, виснував, що:
"Загальні збори співвласників мають право встановлювати розмір внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території. При цьому, з огляду на відсутність законодавчо встановленого граничного розміру внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території, встановлення різних розмірів внесків для власників приміщень має бути обґрунтовано та підтверджено належними доказами та дотримано "справедливої рівноваги".
Зокрема, при вирішенні питання збільшення і встановлення різних розмірів внесків для співвласників мають бути враховані різні режими функціонування, навантаження на 1 кв.м таких приміщень (житлових, житлових, які використовуються для комерційної діяльності і нежитлових), різний обсяг необхідності витрат на обслуговування такого приміщення та прибудинкової території (навантаження на внутрішньобудинкові мережі, кількість відвідувачів, обсяг відходів, проїзд машин, місце паркування тощо). 
Встановлення для окремих власників приміщень (зокрема, для фізичних або юридичних осіб, які використовують належне їм приміщення в комерційних цілях; житлових/нежитлових приміщень, які використовуються в комерційних цілях) збільшеного розміру внесків, за відсутності будь-якого належного обґрунтування такої необхідності, призводить до надмірного для них майнового тягаря та порушує їх право на отримання послуг належної якості за обґрунтованими цінами (ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").".
31. Тобто, Верховний Суд наголосив, що встановлення загальними зборами співвласників у межах їх виключної компетенції різних розмірів внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території для власників житлових та нежитлових приміщень має бути обґрунтовано та підтверджено належними доказами, зауваживши, що при вирішенні такого питання мають бути враховані різні режими функціонування, навантаження на 1 кв.м таких приміщень, різний обсяг необхідності витрат на обслуговування такого приміщення та прибудинкової території.
32. Відмовляючи задоволенні позову у цій справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив, серед іншого, з того, що чинне законодавство не передбачає заборони встановлення різних тарифів для квартир і нежитлових приміщень, у зв`язку з чим загальні збори ОСББ вільні у встановленні таких тарифів на власний розсуд.
33. При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що:
- встановлення різного розміру внесків для власників житлових та нежитлових приміщень ґрунтується на об`єктивних та розумних підставах, пов`язаних із особливостями використання нежитлових приміщень, а саме: іншим режимом їх експлуатації, більшим навантаженням на прибудинкову територію та інженерні мережі, інтенсивнішим використанням об`єкта відвідувачами, а також необхідністю додаткового прибирання та обслуговування спільного майна і території будинку.
Отже, оскаржувані рішення прийняті з урахуванням фактичних особливостей користування спільним майном;
- надані відповідачем звіти надходжень і витрат ОСББ "Перший на Патона" за 2019- 2025 роки підтверджують реальне понесення витрат ОСББ та спростовують твердження позивача про відсутність економічного підґрунтя встановлених внесків; 
- наданий відповідачем кошторис ОСББ "Перший на Патона" на 2019 рік продовжує діяти з відповідним коригуванням, виходячи з фактичних витрат об`єднання, дозволяє здійснювати перенесення асигнувань між статтями витрат та передбачає, що встановлений розмір тарифу може бути збільшений загальними зборами без затвердження нового кошторису в разі, якщо за результатами звітування буде встановлено, що надходжень від сплати внесків на утримання будинку недостатньо для покриття витрат об`єднання;
- обґрунтування розміру внесків прямо пов`язане із фактичними витратами об`єднання, режимом використання приміщень, навантаженням на інженерні мережі та прибудинкову територію, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77 ГПК, що цілком узгоджується з наведеними висновками Верховного Суд в частині обґрунтування та підтвердження належними доказами встановлення загальними зборами співвласників різних розмірів внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території для власників житлових та нежитлових приміщень.
34. Тоді як скаржник, посилаючись у межах визначеної ним підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, на неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.06.2022 у справі №908/1206/20, стверджує, що фінансово-економічне обґрунтування тарифу чи внеску є правовим документом, який обов`язково має існувати на момент волевиявлення співвласників, оскільки саме на його основі приймається усвідомлене рішення про голосування, наголошуючи на тому, що у цій справі на момент прийняття спірних рішень жодного письмового економічного чи фінансового обґрунтування підвищеного тарифу для власників нежитлових приміщень не існувало і співвласникам для ознайомлення не надавалося, як не долучалось до відповідних протоколів і жодних калькуляцій.
35. Втім, вказуючи про те, що встановлення різних розмірів внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території для власників різних приміщень (житлових та нежитлових) має бути обґрунтовано та підтверджено належним доказами, Верховний Суд у наведеній постанові не виснував, що таке обґрунтування обов`язково має існувати на момент волевиявлення співвласників у письмовій формі, зокрема, у вигляді окремого правового документа або частини рішення про встановлення таких внесків, зокрема, як додаток до такого.
36. Відповідного скаржник не доводить також у межах іншої, визначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК), зокрема, у межах поставленого перед Верховним Судом питання щодо меж компетенції зборів співвласників при встановленні різних розмірів внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території (кратно вищих для однієї категорії співвласників), як не доводить й того, що закон, в тому числі наведені ним в цій частині норми статей 355, 360 ЦК та статті 20 Закону про ОСББ, або Статут ОСББ обмежують компетенцію таких збрів відсутністю на момент прийняття ними відповідних рішень саме письмового фінансового-економічного обґрунтування як правового документа.
37. Стверджуючи про прийняття спірних у цій справі рішень за відсутності відповідного обґрунтування, а саме про необґрунтування окремих тарифів для власників нежитлових приміщень наявними видатками, які здійснює ОСББ, позивач за текстом позовної заяви наголошував на тому, що необхідність встановлення таких внесків жодним чином не обґрунтована в оскаржуваних протоколах, хоча, за викладеного раніше в цій постанові, ні закон, ні Статут ОСББ не вимагають наведення такого обґрунтування за змістом рішень про встановлення таких внесків (безпосередньо в текстах протоколів, якими вони оформляються) або його (обґрунтування) оформлення у формі додатка до таких рішень, як і не визначають це як умову дійсності таких рішень або межі компетенції зборів співвласників.
38. Крім цього в аспекті таких доводів скаржника Суд звертає увагу на те, що наведення відповідного обґрунтування за текстом спірних рішень (безпосередньо в текстах протоколів, якими вони оформленні) та оформлення його (обґрунтування) у формі додатка до таких не може бути єдиним беззаперечним свідченням обставини наявності такого обґрунтування як правового документа в письмовій формі на момент прийняття відповідних рішень, а також про його доведення до відома співвласників до початку голосування, адже оформлення таких рішень протоколами, в тому числі додатків до них, здійснюється вже за наслідками прийняття таких рішень (за наслідками такого голосування), тобто за фактом такого прийняття.
39. При цьому Суд враховує, що в межах таких доводів, як і доводів касаційної скарги про визнання представником ОСББ у судовому засіданні суду першої інстанції відсутності на момент скликання, проведення загальних зборів та письмового опитування (зокрема щодо протоколу від 26.11.2023 №12) жодного письмового економічного чи фінансового обґрунтування підвищеного тарифу, скаржник:
- по суті намагається довести відсутність такого обґрунтування як окремого правового документа в письмовій формі або як частини спірних у цій справі рішень, що не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у наведеній скаржником постанові, 
- однак не доводить, що встановлення спірними рішеннями зборів співвласників таких внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території для власників нежитлових приміщень у розмірах, відмінних від розмірів таких для житлових приміщень, є необґрунтованим та непідтвердженим належними доказами, на необхідності чого як умови для встановлення різних розмірів внесків наголошував Верховний Суд у вказаній постанові, без уточнення, в якому вигляді має бути таке обґрунтування та які докази в такому разі необхідно вважати належними.
40. У контексті таких доводів скаржник за текстом касаційної скарги також не спростовує висновків суду апеляційної інстанції, який, відхиляючи його доводи про відсутність економічного обґрунтування підвищених внесків для нежитлових приміщень, виходив з того, що:
(1) відповідно до звітів надходжень і витрат ОСББ "Перший на Патона" за 2019- 2025 роки відповідач фактично здійснював витрати на утримання будинку та прибудинкової території, а саме: за серпень-грудень 2019 році - 220 014,01 грн, у 2020 році - 422 143,72 грн, у 2021 році - 580 052,09 грн, у 2022 році - 527 503,81 грн, у 2023 році - 542 470,45 грн, у 2024 році - 797 947,07 грн, а за І квартал 2025 року - 172 240,14 грн. 
Вказані документи підтверджують реальне понесення витрат ОСББ та спростовують твердження позивача про відсутність економічного підґрунтя встановлених внесків;
(2) за кошторисом ОСББ "Перший на Патона" на 2019 рік, який було затверджено протоколом загальних зборів ОСББ від 07.05.2019 №2, у разі незатвердження загальними зборами до 1 січня відповідного року нового кошторису на такий рік, продовжує діяти даний кошторис з відповідним коригуванням, виходячи з фактичних витрат об`єднання.
Зазначений кошторис продовжує діяти й до сьогодні та дозволяє здійснювати перенесення асигнувань між статтями витрат, а також передбачає, що встановлений розмір тарифу може бути збільшений загальними зборами без затвердження нового кошторису в разі, якщо за результатами звітування буде встановлено, що надходжень від сплати внесків на утримання будинку недостатньо для покриття витрат об`єднання.
Таким чином, при прийнятті рішень про розподіл витрат на управління будинком та розмежування розміру внесків в залежності від виду нерухомого майна, належного співвласникам, у кошторисі можуть бути враховані різні режими функціонування, навантаження на 1 кв. м таких приміщень (житлових чи нежитлових, що використовуються з комерційною метою), різний обсяг необхідності витрат на обслуговування такого нежитлового приміщення та прибудинкової території (навантаження на внутрішньобудинкові мережі, кількість відвідувачів, обсяг відходів, проїзд машин, місце паркування тощо).
41. Скаржник не доводить, що відповідні документи, зокрема, кошторис ОСББ на 2019 рік, який продовжує діяти з відповідним коригуванням, виходячи з фактичних витрат об`єднання, дозволяє здійснювати перенесення асигнувань між статтями витрат та передбачає, що встановлений розмір тарифу може бути збільшений загальними зборами без затвердження нового кошторису в разі, якщо за результатами звітування буде встановлено, що надходжень від сплати внесків на утримання будинку недостатньо для покриття витрат об`єднання, не є належним обґрунтуванням та підтвердженням встановлення спірними рішеннями зборів співвласників різних розмірів внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території для власників приміщень (житлових та нежитлових).
42. Як не доводить й того, що такий кошторис з відповідним коригуванням, виходячи з фактичних витрат об`єднання, не враховує різні режими функціонування, навантаження на 1 кв. м таких приміщень, різний обсяг необхідності витрат на обслуговування такого нежитлового приміщення та прибудинкової території.
43. За наведеного Суд звертає увагу на те, що у справі №908/1206/20 висновки Верховного Суду про порушення спірними рішення права позивачів на отримання послуг належної якості за обґрунтованими цінами відповідно до вимог статті 4 Закону про ОСББ обумовлені, зокрема, відсутністю доказів наявності різного навантаження на 1 кв.м для різних видів приміщень, а саме тим, що в наданих до матеріалів справи кошторисах відсутні такі відомості, чого скаржник у межах цієї справи не доводить.
44. Доводи скаржника про безпідставне застосування судами попередніх інстанцій у цій частині правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.01.2020 року у справі №761/26815/17, стосовно того, що розмежування розміру внесків залежно від виду об`єкту нерухомого майна (квартира або нежитлове приміщення) допускається, з посиланням на те, що у цій справі, на відміну від справи №761/26815/17, на момент голосування (2023 рік) жодного розрахунку чи обґрунтування не існувало взагалі, що підтверджується матеріалами справи, Суд відхиляє, так як відповідні висновки Верховного Суду обумовлені не тим, що ОСББ надало розрахунки і докази додаткових витрат (інтенсивне використання інфраструктури, окремий вивіз сміття комерції тощо), які існували та бралися за основу під час голосування співвласників, як вказує скаржник, а умовами укладеного договору з надання послуг з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу, за яким домовилися, що розмір щомісячної вартості послуг з утримання будинку та прибудинкових територій, з управління будинком, з ремонту приміщень будинку, що надаються за цим договором, встановлюються рішенням загальних зборів ОСББ диференційовано, в залежності від характеристик та інших властивостей приміщень власника. Копія протоколу загальних зборів ОСББ про затвердження вартості зазначених послуг є невід`ємною частиною цього договору.
45. При цьому Суд зважає на те, що відповідні висновки Верховного Суду у справі №761/26815/17, окрім іншого, обумовлені врахованими ним, як і судами попередніх інстанцій у цій справі, правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №910/6471/18 (обґрунтованість врахування якої скаржник не спростовує), в якій Суд вказав таке: "Враховуючи наведене, за відсутності відповідного нормативного застереження щодо встановлення однакового розміру внесків для власників квартир та нежитлових приміщень, рішення загальних зборів ОСББ "Микільсько-Слобідська, 2Б" від 1 жовтня 2017 року не можна вважати прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, відповідно у задоволенні позову в частині його скасування слід відмовити.". 
46. Доводи скаржника стосовно того, що наданий відповідачем суду першої інстанції документ під назвою "Обґрунтування розмірів внесків" як єдиний документ, яким суди спробували обґрунтувати відсутність розрахунків на момент прийняття спірних у цій справі рішень зборів співвласників ОСББ, є недопустимим доказом, долученим з порушенням норм процесуального права, Суд відхиляє, так як з огляду на наведене раніше у цій постанові, такий документ очевидно не був єдиним документом, який суди врахували на обґрунтування та підтвердження встановлення спірними рішеннями зборів співвласників різних розмірів внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території для власників приміщень (житлових та нежитлових).
47. При цьому Суд враховує, що, відхиляючи доводи скаржника про безпідставне долучення до матеріалів справи відповідного документа, з посиланням на наявність поважних причин неподання такого разом із відзивом, та правомірність його прийняття відповідно до частини п`ятої статті 80 ГПК, а також на те, що такий безпосередньо стосуються предмета доказування у цій справі, а саме правомірності та обґрунтованості встановлених загальними зборами розмірів внесків, суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано врахував, що:
(1) за матеріалами справи відповідач разом із відзивом подав звіти надходжень та витрат ОСББ "Перший на Патона" за період з 2019 року до першого кварталу 2025 року. 
Водночас під час судового засідання 04.08.2025 представник позивача зазначив, що вказані звіти є незрозумілими та не містять обґрунтування розміру внесків, встановленого спірними рішеннями загальних зборів, а також ініціював питання щодо встановлення обґрунтованості розміру внесків, передбачених протоколом загальних зборів ОСББ "Перший на Патона" від 26.11.2023 №12;
(2) у зв`язку з наведеним потреба у поданні додаткового обґрунтування розміру внесків виникла саме під час розгляду справи та була зумовлена позицією позивача, висловленою у судовому засіданні. 
Представник відповідача повідомив суд про намір подати відповідні пояснення та документи до наступного судового засідання, у зв`язку з чим судом було оголошено перерву для надання таких доказів;
(3) 13.08.2025 відповідні документи були подані до суду, а під час судового засідання 18.08.2025 представник відповідача просив приєднати їх до матеріалів справи, обґрунтовуючи неподання таких разом із відзивом тим, що необхідність у їх поданні виникла вже в ході судового розгляду.
48. Скаржник відповідного за текстом касаційної скарги жодним чином не спростовує того, що надання такого документа відповідачем та, відповідно, його прийняття судом першої інстанції з долученням до матеріалів справи зумовлене висловленою представником позивача в судовому засіданні позицією стосовно незрозумілості долучених відповідачем до відзиву на позов звітів надходжень та витрат ОСББ, а лише наголошує на тому, що такий документ був створений відповідачем лише у серпні 2025 року, тобто через кілька місяців після звернення до суду і кілька років після голосування, хоча ні відповідач, ні суди попередніх інстанцій не визнавали такий документ як єдиний документ, який на момент прийняття спірних рішень обґрунтовував та підтверджував встановлення спірними рішеннями зборів співвласників різних розмірів внесків на обслуговування будинку та прибудинкової території для власників приміщень (житлових та нежитлових). 
49. Відповідне обґрунтування суди попередніх інстанцій надали в сукупності з іншими доказами, зокрема, долученими відповідачем до відзиву на позов, в тому числі, кошторисом ОСББ на 2019 рік, який продовжує діяти з відповідним коригуванням, виходячи з фактичних витрат об`єднання, та передбачає можливість перенесення асигнувань між статтями витрат та збільшення розміру тарифу без затвердження нового кошторису у випадку недостатності надходжень для покриття витрат ОСББ.
50. За наведеного, суд апеляційної інстанції виснував, що таке обґрунтування розміру внесків прямо пов`язане із фактичними витратами об`єднання, режимом використання приміщень, навантаженням на інженерні мережі та прибудинкову територію, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77 ГПК.
51. Тоді як скаржник, вказуючи про те, що наданий відповідачем суду першої інстанції документ під назвою "Обґрунтування розмірів внесків" є недопустимим доказом у розумінні статті 77 ГПК, не доводить, що такий було отримано у незаконний спосіб, його фальсифікацію з наданням відповідних доказів, а також що цей документ (не за змістом, а за формою) не може підтверджувати обґрунтування встановлення різних розмірів внесків для власників житлових та нежитлових приміщень.
52. При цьому Суд враховує, що обмежившись лише доводами стосовно прийняття спірних у цій справі рішень за відсутності відповідного обґрунтування як правового документа в письмовій формі (як окремого документа або частини спірних рішень, зокрема, додатків до них), скаржник не доводить, що встановлення різних внесків для власників житлових та нежитлових приміщень не ґрунтується на об`єктивних та розумних підставах, пов`язаних із особливостями використання нежитлових приміщень; розмір визначених для власників нежитлових приміщень внесків є явно несправедливим чи надмірним.
53. Так, скаржник не спростовує висновки судів щодо недоведення ним з наданням відповідних доказів, у чому саме полягає обмеження у визнанні, реалізації чи користуванні ним своїми правами та свободами, що є обов`язковою ознакою дискримінації відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".
54. Як не спростовує й висновки стосовно того, що:
- сам по собі факт встановлення різних ставок внесків для житлових та нежитлових приміщень не свідчить про дискримінацію, оскільки вид приміщення (житлове чи нежитлове) не належить до ознак дискримінаційних;
- відповідач дотримався норм частини першої статті 20 Закону про ОСББ, за якою частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів визначається пропорційно до загальної площі квартири та/або нежитлового приміщення, що перебуває у його власності, так як нарахування відповідних внесків здійснює пропорційно до площі належних позивачу нежитлових приміщень;
- матеріалами справи не доведено, що по відношенню до позивача спірними рішеннями загальних зборів були здійснені будь-які обмеження, а іншим власникам житлових чи нежитлових приміщень надані несправедливі переваги за рахунок позивача;
- до матеріалів справи не долучено доказів на обґрунтування того, що розмір визначених для позивача та третіх осіб платежів як власників нежитлових приміщень, є явно несправедливим чи надмірним.
55. За текстом касаційної скарги, вказуючи на незгоду з такими висновками судів попередніх інстанцій, скаржник наголошує лише на тому, що власники квартир, які завжди чисельно будуть в більшості, не проти перекласти тягар утримання будинку на когось іншого, тоді як обов`язок заплатити більше коштів не може залежати від умислу чи численної переваги тих, хто матиме з цього зиск.
56. Суд відхиляє такі доводи, так як наведене не може свідчити про наявність структури дискримінації меншості, як вказує скаржник, адже сам по собі факт, що певна категорія співвласників приміщень, а саме нежитлових, перебуває в меншості не є підставою для висновку про зловживання правом іншою категорією співвласників приміщень, а саме житлових, яка становить більшість, так як таке (1) обумовлено особливостями розміщення нежитлових приміщень у житловому будинку, а саме співвідношенням площі житлових приміщень (квартир) у багатоквартирному будинку та площі нежитлових приміщень, що за загальним правилом є об`єктивним фактором; (2) ставило б під сумнів визначену законом модель прийняття рішень більшістю голосів співвласників багатоквартирного будинку, а саме що таке вважається прийнятим, якщо за нього проголосували більше половини загальної кількості голосів усіх співвласників (крім випадків, якщо законом та/або статутом об`єднання встановлена більша кількість голосів, необхідна для прийняття рішення).
57. При цьому Суд враховує, що вказуючи про те, що таке обґрунтування як правовий документ обов`язково має існувати на момент волевиявлення співвласників, оскільки саме на його основі приймається усвідомлене рішення про голосування, а за його відсутності співвласники фактично голосували на осліп за встановлені цифри, скаржник по суті намагається довести, що наявність відповідного обґрунтування (наведення його за текстом спірних рішень (протоколів, якими відповідні оформлені) або оформлення його як додаток до таких) на момент прийняття відповідних рішень могло б вплинути на результати відповідного голосування, що фактично суперечить іншим його доводам про наперед визначену зацікавленість більшості в результаті голосування, яка (зацікавленість) полягає у встановленні для власників нежитлових приміщень таких внесків у кратно більшому розмірі, ніж для власників житлових приміщень, адже, як вказує скаржник, чим більше він як власник нежитлових приміщень сплатить за тарифом 20 грн за м кв., тим довше власники житлових приміщень матимуть змогу платити за тарифом 10 грн за м кв., що (за доведення відповідного, чого скаржник у цій справі не зробив) може вказувати на те, що прийняття такими співвласниками спірних рішень не могло залежати від наявності відповідного обґрунтування, так як такі, на переконання скаржника, зацікавлені у встановленні різних розмірів внесків на утримання будинку та прибудинкової території для власників житлових та нежитлових приміщень. 
Щодо додаткового рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині його перегляду 
58. Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
59. Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване нормами статті 131-2 Конституції України, статті 16 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК), відповідними нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
60. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
61. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК).
62. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
63. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК).
64. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).
65. Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.
66. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
67. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
68. Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
69. Як встановили суди попередніх інстанцій, на підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення відповідачем витрат на професійну правову допомогу в сумі 54 000 грн останній надав: договір про надання правничої допомоги від 16.01.2025 №5/25, додаткову угоду від 08.04.2025 №3 до договору про надання правничої допомоги та акт приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом) від 23.09.2025 №3 на суму 54 000 грн.
70. Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги від 16.01.2025 №5/25 адвокат за дорученням клієнта зобов`язується надати йому правничу (професійну правничу) допомогу на умовах і в порядку, що визначені договором та додатками до нього, а клієнт зобов`язується прийняти таку допомогу та оплатити адвокату гонорар на умовах і в порядку, встановлених даним договором та додатками до нього, а також компенсувати адвокату фактичні витрати.
71. Згідно з пунктом 4.1 договору розмір гонорару встановлюється додатковими угодами до даного договору у фіксованому розмірі або із застосуванням погодинної оплати.
72. 08.04.2025 адвокат Кінаш Д.В. та ОСББ "Перший на Патона" підписали додаткову угоду №3 до договору №5/25, відповідно до умов якої правнича допомога адвокатом Кінашем Д.В. надається ОСББ "Перший на Патона" у справі №914/1076/25.
73.  Погоджено фіксовану вартість правничої допомоги, а саме 24 000 грн за підготовку і подання відзиву на позовну заяву, 15 000 грн за підготовку і подання заперечення на відповідь на відзив, 10 000 грн за підготовку і подання письмових пояснень, 3 000 грн за участь в одному судовому засіданні в залі суду, 2 000 грн за участь в одному судовому засіданні в режимі відео конференції.
74. 23.09.2025 адвокат Кінаш Д.В. та ОСББ "Перший на Патона" склали акт №3 приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг виконаних адвокатом)
75. Вказаним актом підтверджується надання адвокатом Кінашем Д.В. та приймання ОСББ «Перший на Патона» правничої допомоги на суму 54 000 грн, а саме:
- підготовка і подання відзиву на позовну заяву вартістю 24 000 грн, на що адвокатом витрачено 8 годин;
- підготовка і подання заперечення на відповідь на відзив вартістю 15 000 грн, на що адвокатом витрачено 2 години;
- участь в судових засіданнях 05.05.2025, 12.06.2025, 04.08.2025, 18.08.2025 та 22.09.2025 загальною вартістю 15 000 грн, на що адвокатом витрачено 10 годин.
76. З урахуванням наведеного Суд звертає увагу, що надані заявником докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судами витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. 
77. Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі "East / West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
78. Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
79. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта статті 126 ГПК).
80. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК).
81. Водночас за нормами частини шостої статті 126 ГПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
82. У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
83. Як вбачається з матеріалів справи та змісту додаткового рішення суду першої інстанції, позивач подав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі, оскільки вважає заяву необґрунтованою а витрати такими, що не відповідають критеріям реальності, необхідності і співмірності, визначеним законом і судовою практикою.
84. Проаналізувавши доводи позивача та беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником відповідача документів, а також їх значення для спору, час, витрачений представником відповідача на виконання робіт, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, визнав їх (доводи) обґрунтованими щодо неспівмірності нарахованих відповідачем сум.
85. Зокрема суд вважав неспівмірними витрати в сумі 24 000 грн, які відповідач просить стягнути за підготовку відзиву на позовну заяву, в сумі 15 000 грн - за підготовку заперечень на відповідь на відзив та в сумі 15 000 грн - за участь у судових засіданнях, оскільки співмірним буде стягнення з позивача на користь відповідача 10 000 грн за підготовку відзиву, 5 000 грн за подання заперечення на відповідь на відзив та 10 000 грн за участь у судових засіданнях.
86. При цьому суд апеляційної інстанції у контексті доводів скаржника про те, що справа не була складною, зауважив, що 
(1) суд першої інстанції відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, що свідчить про відсутність підстав для віднесення цього спору до категорії малозначних або справ незначної складності;
(2) спірні правовідносини у цій справі не є типовими, а заявлені позовні вимоги стосувалися прав та інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим до участі у справі були залучені треті особи. Обсяг доказів у справі також був значним, оскільки до позовної заяви додано 27 письмових доказів, а до відзиву - 37 документів, при цьому сторонами неодноразово подавались додаткові пояснення, заперечення та інші процесуальні документи.
87. Також апеляційний суд відхилив посилання апелянта на те, що представник відповідача виконав незначний обсяг процесуальних дій, адже як встановив суд першої інстанції, адвокат відповідача підготував та подав відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, а також брав участь у п`яти судових засіданнях.
При цьому підготовка процесуальних документів включає не лише написання їх тексту, а й опрацювання матеріалів справи, аналіз законодавства та судової практики, пошук і систематизацію доказів, підготовку додатків та формування процесуальних документів в системі "Електронний суд".
88. За висновками суду апеляційної інстанції, твердження апелянта про те, що значна частина відзиву не стосувалась предмета спору, спростовуються змістом самого процесуального документа. Наведені у відзиві обставини щодо поведінки позивача були пов`язані із предметом спору та підлягали оцінці судом у контексті доводів позивача про порушення його прав та дискримінаційний характер дій відповідача. При цьому відповідні відомості займали лише незначну частину тексту відзиву.
89. Безпідставними суд також визнав і доводи скаржника щодо завищення часу участі адвоката у судових засіданнях, зазначивши, що у постанові від 01.12.2021 у справі № 641/7612/16-ц Верховний Суд виснував, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Такі етапи представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
З огляду на що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.
З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Такі висновки узгоджуються також з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.05.2021 у справі №910/7586/19.
90. Суд зауважив, що загальний час очікування судових засідань становив 55 хвилин, а безпосередня участь у засіданнях - 78 хвилин, що в сукупності складає 133 хвилини без урахування часу, необхідного для прибуття до суду та підготовки до судового розгляду, що, в свою чергу, свідчить про помилковість доводів по необґрунтоване врахування значного часу.
91. З огляду на зазначене та враховуючи критерії обґрунтованості, реальності (дійсності та необхідності), розумності розміру витрат на правову допомогу, їх співмірності зі складністю справи, часом, об`єктивно необхідним адвокату на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, Суд вважає цілком законними покладення на позивача витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.
92. При цьому Суд враховує, що скаржник за текстом касаційної скарги обмежився лише зазначенням про те, що така сума є абсолютно неспівмірною; всі засідання суду першої інстанції сумарно тривали трохи більше 2 годин; адвокат відповідача займався виключно штучним генеруванням доказів постфактум; заявлений обсяг годин у звітах є надуманим, а стягнення суми має характер безпідставного фінансового покарання позивача, проте в межах таких доводів останній не спростовує здійснений судом першої інстанції розподіл витрат відповідача на правничу допомогу, зокрема, з урахуванням доводів позивача щодо неспівмірності нарахованих відповідачем сум.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
93. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
94. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
95. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, у тому числі, в частині здійсненого судом першої інстанції розподілу витрат відповідача на правничу допомогу, за мотивів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.
Розподіл судових витрат 
96. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.Рішення від 22.09.2025 та додаткове рішення від 09.10.2025 Господарського суду Львівської області, постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 у справі №914/1076/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р Кібенко 

В.І. Студенець