КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 362/6294/25 Головуючий у суді І інстанції Марчук О.Л.
Провадження № 22-ц/824/6419/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Таун «ХТС» та ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Таун «ХТС» про витребування земельної ділянки, реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок та виключення відомостей про земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві приватної власності належать земельна ділянка площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037, розташована на території Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області.
За підробленим рішенням ХІІ сесії V скликання Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області № 32 від 25 вересня 2007 року ОСОБА_1 отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства.
На підставі вказаного неіснуючого рішення органу місцевого самоврядування 14 квітня 2023 року здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,25 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0428.
Через чотири дні, а саме 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,25 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0428, розташовану на території Крушинської сільської ради Фастівського району Київської області.
За заявою ОСОБА_3 від 13 липня 2023 року було здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0428 на вісімнадцять земельних ділянок та зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455, які розташовані на території Крушинської сільської ради Фастівського району Київської області.
26 вересня 2023 року ОСОБА_3 передав вказані вісімнадцять земельних ділянок у власність ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» для формування його статутного капіталу.
Позивачка посилається на висновок інженера-землевпорядника, за яким вісімнадцять земельних ділянок з кадастровими номерами від 3221484000:06:018:0438 по 3221484000:06:018:0455, накладаються на 100 % на південну частину земельної ділянки, право власності на яку було посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії РІ № 206682-3151 від 09 квітня 2001 року.
За таких обставин, стверджуючи, що належну їй земельну ділянку площею 1,3278 гектара, кадастровий номер 3221484000:06:018:0037, було безпідставно перенесено до архівного шару Державного земельного кадастру, а Крушинська сільська рада Васильківського району Київської області не приймала рішення № 32 від 25 вересня 2007 року про передачу ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства стосовно віндикації, позивачка просила суд:
- витребувати на її користь земельну ділянку площею 1,3278 га з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037, розташовану на території Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області, з чужого незаконного володіння ТОВ «Комфорт Таун «ХТС»;
- зареєструвати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,3278 га, право на яку посвідчено державним актом ЯЖ № 236224 від 16 липня 2008 року, розташовану на території Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі державного акта на землю серії ЯЖ № 236224 від 16 липня 2008 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2007 року, бланк ВКА № 258971;
- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок та закриття розділів з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна;
- виключити відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455, із Державного земельного кадастру.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року позов  ОСОБА_2 задоволено.
Витребувано від ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037, розташовану на території Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області.
На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 236224-16623 від 16 липня 2008 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2007 року (бланк серії ВКА № 258971), вирішено зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037, розташовану на території Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області.
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455 із закриттям відповідних розділів.
Виключено з Державного земельного кадастру відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» на користь ОСОБА_2 по 15 341,86 грн з кожного на відшкодування судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не надано відомостей про існування передбачених частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підстав для скасування реєстрації земельної ділянки позивачки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037, закриття поземельної книги та перенесення її в архівний шар відповідно до пункту 114 Порядку № 1051. Отже, суд дійшов висновку про безпідставність і неправомірність набуття статусу архівних відомостей про земельну ділянку позивачки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037 та перенесення її в архівний шар кадастрової карти.
Також, за змістом листа Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області від 21 вересня 2023 року № 140-13/07 встановлено, що не існує рішення № 32 від 25 вересня 2007 року Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області та 25 вересня 2007 року засідання сесії не скликалося. У зв`язку із цим, суд першої інстанції вважав, що була відсутня підстава для реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,25 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0428.
Як наслідок, ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» неправомірно і безпідставно в незаконний спосіб набуло право власності на вісімнадцять земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455, які було утворено внаслідок поділу належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0428.
Суд вважав, що з метою відновлення правового становища стосовно спірної землі, необхідно скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державну реєстрацію вказаних земельних ділянок та закриття розділів з відповідними кадастровими номерами, а також виключити з Державного земельного кадастру відомості про ці земельні ділянки.
Водночас власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, а а судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
У зв`язку із накладенням належних ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» вісімнадцяти земельних ділянок на 100 % на південну частину земельної ділянки позивачки, суд вважав за необхідне витребувати від ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» на користь  ОСОБА_2  земельну ділянку площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037, розташовану на території Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг, їх узагальнені доводи
В апеляційній скарзі ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» в особі представника - адвоката Крохмальової Я.Е. просить скасувати рішення суду першої інстанції з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 було дотримано порядок одержання безоплатно у власність спірної земельної ділянки із земель комунальної власності, оскільки рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки прийнято відповідним органом місцевого самоврядування, спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності за волею власника та він зареєстрував за собою право власності на неї у передбаченому законом порядку.
В подальшому, за оплатним договором купівлі-продажу земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_3 . Новий власник земельної ділянки здійснив поділ земельної ділянки на вісімнадцять земельних ділянок та передав вказані земельні ділянки у власність ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» для формування його статутного капіталу.
Висновок суду про неправомірне і безпідставне в незаконний спосіб набуття ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» у власність вісімнадцяти земельних ділянок є необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, адже за змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.
ТОВ «Комфорт Таун «ХТС», як кінцевий набувач, не порушило права позивачки, оскільки право власності на спірну земельну ділянку набуло правомірно, адже власник земельних ділянок ОСОБА_3 , який набув право власності за оплатним договором, передав в статутний капітал товариства вісімнадцять земельних ділянок, виявивши волю на їх відчуження.
На думку відповідача, фактично судом першої інстанції зроблено висновок щодо правомірності рішення державного кадастрового реєстратора без залучення його в якості співвідповідача, без заявлення вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 3221484000:06:018:0428, без витребування документів, що слугували підставою для прийняття такого рішення державним кадастровим реєстратором.
Також ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» вважає, що судом помилково зроблено висновок про можливість витребування земельної ділянки кадастровий номер 3221484000:06:018:0037 та визнання права власності на неї, оскілки реєстрацію земельної ділянки позивачки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037 було скасовано, що в силу положень статей 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» та статті 79-1 Земельного кодексу України унеможливлює визначення цієї земельної ділянки об`єктом цивільних прав.
Крім того, 08 червня 2023 року державним кадастровим реєстратором змінено цільове призначення земельної ділянки із кадастровим номером 3221484000:06:018:0428 з «01.03 Для ведення особистого селянського господарства» на «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», а в подальшому скасовано державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 3221484000:06:018:0428 в результаті її поділу на вісімнадцять земельних ділянок.
Вищевикладене підтверджує видозміни та характер об`єкта нерухомого майна (земельної ділянки), тобто зміни цільового призначення земельної ділянки, форм площі, розміру, що відповідно до положень статті 190 Цивільного кодексу України та висновків Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 751/1620/23, від 11 грудня 2024 року у справі № 523/6336/16- ц, такий об`єкт не може бути об`єктом віндикаційного позову.
Суд першої інстанції в обґрунтування порушених прав позивачки послався на лист (висновок) інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_4 , наданого на запит представника позивачки, відповідно до якого 18 земельних ділянок накладаються на 100 % на південну частину земельної ділянки позивачки. Проте вказаний лист щодо накладення земельних ділянок, не є висновком судового експерта у відповідності до вимог статті 102 ЦПК України, не може підтверджувати обставини, які судом визнано встановленими, що суперечить положенням статті 78 ЦПК України.
Крім того, ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» зазначає про порушення судом норм процесуального права, а саме: суд відкрив провадження за позовною заявою, яка була подана не у текстовому редакторі в Електронному суді, а в PDF форматі як додаток; суд безпідставно двічі з одних і тих самих підстав залишав позовну заяву без руху, хоча повинен був повернути її позивачці, а не надавати новий строк для усунення недоліків; судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, хоча дана справа не є малозначною та не є такою, яку можна віднести до категорії незначної складності; матеріали справи не містять доказів направлення позовної заяви в редакції від 08 вересня 2025 року на адресу відповідачів; відповідача належно не повідомлено про судовий розгляд справи.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Крикунова О.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що земельну ділянку з кадастровим номером 3221484000:06:018:0428 він набув у власність у передбачений законом спосіб, а саме підставою для реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,25 га є рішення Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області № 32 від 25 вересня 2007 року.
Не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що не існує рішення № 32 від 25 вересня 2007 року Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області та 25 вересня 2007 року засідання сесії не скликалося.
У цьому контексті відповідач зазначає, що сам по собі лист старости Крушинського старостинського округу не є належним підтвердженням не проведення 12 сесії, оскільки цей лист має містити посилання на відповідні докази, проте останній не містить. Саме рішення сільської ради в судовому засіданні не досліджувалося. Ні представник позивачки, ні інші сторони у справі, ні суд не виявив наміру допитати у судовому засіданні депутатів Крушинківської сільської ради, які могли голосувати за рішення щодо надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, або секретаря селищної ради, діловода чи інших осіб, які працювали у той час у селищній раді та за своїми посадовими обов`язками приймали участь в організації та проведенні сесії. До судового розгляду це рішення не було оскаржене та не було скасоване або визнано недійсним в інший спосіб. Вироку суду, яким би певна особа була визнана винуватою у підробці рішення № 32 від 25 вересня 2007 року чи у вчиненні іншого кримінального правопорушення прямо чи опосередковано пов`язаного із рішенням № 32 від 25 вересня 2007 року не надано. Жодних експертиз щодо справжнього підпису та відтиску печатки проведено не було.
Зазначає, що був позбавлений права на належний захист, в тому числі для подання доказів чи/або клопотання про проведення технічної, фізико - хімічної та почеркознавчої експертизи, оскільки не приймав участі в судовому засіданні.
Також вважає, що при задоволенні віндикаційного позову суд першої інстанції передчасно дійшов до висновків про скасування державної реєстрації земельних ділянок та виключення відомостей про земельні ділянки з Державного земельного кадастру.
Разом із тим, на думку ОСОБА_1 , незаконним є рішення суду і в частині витребування земельних ділянок від ТОВ «Комфорт Таун «ХТС», що є непропорційним втручанням у його право на мирне володіння спірними земельними ділянками.
Короткий зміст заперечень відзивів на апеляційні скарги
ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Поповича В.М. у відзивах на апеляційні скарги відповідачів зазначає, що суд першої інстанції суд першої інстанції забезпечив повний, об`єктивний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку доказам і обставинам справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Твердження скаржників про те, що земельну ділянку з кадастровим номером 3221484000:06:018:0428 ОСОБА_1 набув у власність у передбачений законом спосіб спростовується листом Крушинського старостинського округу № 140-13/07 від 21 вересня 2023 року, в якому зазначено, що рішення сільської ради № 32 від 25 вересня 2007 року не існує.
Суд першої інстанції надав оцінку даному листу, вважаючи його належним, допустимим та достовірним письмовим доказом у справі. Аналогічна ситуація і з висновком інженера-землевпорядника, який ТОВ «Комфорт Таун «ХС» не вважає доказом.
В даному контексті інформує суд апеляційної інстанції, що 27 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в рамках кримінального провадження № 12025111140000806 від 26 грудня 2025 року, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України. При цьому повідомлення про підозру відбулося саме за фактом протиправного заволодіння ОСОБА_1 земельною ділянкою ОСОБА_2 .
Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» про те, що воно було позбавлене права на належний захист, оскільки судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також про те, щоухвалу про відкриття провадження у справі (з додатками) направлено через ТОВ «Нова Пошта» із зазначенням отримувача поштового відправлення фізичної особи, позивачка зазначає, що відповідача ніхто не позбавляв права брати участь в судовому засіданні. Для цього потрібно було лише отримувати поштову кореспонденцію за місцем реєстрації товариства, або відкрити реєстр судових рішень. Однак відповідач таких кроків не вчинив, хоча про наявність у провадженні суду даної справи № 362/6294/25 йому було достеменно відомо, так як це уже «друге коло», по якому проходить позов ОСОБА_2 .Кур`єр ТОВ «Нова Пошта» тричі прибував за юридичною адресою ТОВ «Комфорт Таун «ХТС», однак не мав змоги вручити поштове відправлення через відсутність одержувача за адресою та зв`язку із ним.
Стосовно посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він був позбавлений права на належний захист, у тому числі для подання доказів та/або клопотань про проведення технічної, фізико-хімічної та почеркознавчої експертизи, оскільки не приймав участі в судовому засіданні, ОСОБА_2 зазначає, що його ніхто не позбавляв права брати участь в судовому засіданні. Для цього потрібно було лише звернутися до суду з відповідним клопотанням, так як суд вирішив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Позивачка не заперечувала про розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, адже на момент повторного звернення до суду з віндикаційним позовом у справі № 362/6294/25 існувало рішення касаційної інстанції у справі № 362/7978/25. Тобто всі обставини справи сторонам були відомі, інших доказів не надавалося, аніж ті, які уже були вивчені та суд надав їм оцінку в рамках справи № 362/7978/25.
Під час розгляду справи № 362/7978/23 Касаційний цивільний суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 лише з підстави обрання нею неналежного способу захисту свого порушеного права, при цьому перша та апеляційна інстанція стали на сторону позивачки. У зв`язку з цим, обравши належний спосіб захисту свого порушеного права, позивачка повторно звернулась до суду із відповідним позовом у зв`язку з чим і було відкрито провадження у справі № 362/6294/25.
У позовній заяві описова та мотивувальна частина не змінилися, коригування зазнала лише прохальна частина відповідно до вказівок і висновків, які зробив суд касаційної інстанції. Також, як відповідача було виключено з позову Глевахівську селищну раду та третіх осіб.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» щодо подання позову в редакції від 08 вересня 2025 року як додатку у PDF-форматі до заяви про усунення недоліків, надання позивачці додаткового строку для усунення недоліків, відсутність доказів направлення позовної заяви в редакції від 08 вересня 2025 року на адресу відповідачів та інше, не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.
На підставі викладеного позивачка просить в задоволенні апеляційних скарг відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Короткий зміст пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10 червня 2026 року представники скаржників -адвокати Крохмальова Я.Е. та Крикунов О.В. підтримали подані апеляційні скарги та доводи, викладені у них, просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивачки - адвокат Попович В.М. в судовому засіданні заперечував проти аргументів апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився та/або явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Проте поштові відправлення, яке були направлені на адресу вказаного відповідача, повернулись до суду апеляційної інстанціїіз відміткою служби поштового зв`язку, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Частиною шостою статті 128 ЦПК України визначено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
За змістом пунктів 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України та пункту 91-1 Правил надання послуг поштового зв?язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, відмітка у поштовому повідомленні про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування вважається врученням судової повістки цій особі.
Тобто наведені норми дають підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (перебування), що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17).
Вищевказані представники ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» та ОСОБА_1 в судове засідання 29 липня 2026 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином під розписку, в день засідання подали клопотання (заяви) про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у невідкладних слідчих діях.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (див.зокрема, постанови Верховного Судувід 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 та від 22 листопада 2024 року у справі № 727/6078/22).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/20/24 зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
ЄСПЛ наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).
Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представників відповідачів (скаржників) - адвокатів Крохмальової Я.Е. та Крикунова О.В. в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи, та з огляду на те, що вони були завчасно і належним чином повідомлені про наступне судове засідання у справі, з урахуванням категорії даної справи, яка відноситься до справ незначної складності, для яких пріоритетним є швидке вирішення, відсутності доказів зайнятості цих представників у слідчих діях, надання ними пояснень по суті апеляційних скарг в попередньому судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а також не зазначення обставин, які вони мали намір додатково особисто повідомити апеляційному суду, на підставі статей 369, 372 ЦПК Україниклопотання представників відповідачів про відкладення розгляду справизалишила без задоволення та ухвалила проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.
Позиція апеляційного суду
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судових засіданнях, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзивів на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід частково задовольнити з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
16 липня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі Київської області на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2007 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 236224-16625, яким посвідчено право приватної власності позивачки на земельну ділянку площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області (т. 1, а.с. 26, 27).
Відповідно до змін адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX село Крушинка наразі розташоване в адміністративних межах Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області.
Рішенням ХІІ сесії V скликання Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області № 32 від 25 вересня 2007 року громадянину ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства в селі Бориси Васильківського району Київської області (т. 1, а.с. 50).
На підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування 14 квітня 2023 року було здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,25 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0428, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 18 квітня 2023 року (т. 1, а.с. 137).
В подальшому, за договором купівлі-продажу від 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1,25 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0428, розташовану на території Крушинської сільської ради Фастівського району Київської області (т. 1, а.с. 52 - 54).
На підставі зазначеного договору здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,25 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0428, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 18 квітня 2023 року (т. 1, а.с. 135, 136).
За заявою ОСОБА_3 від 13 липня 2023 року було здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0428 на вісімнадцять земельних ділянок та зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на розташовані на території Крушинської сільської ради Фастівського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав від 04 серпня 2023 року (т. 1, а.с. 55 - 74).
Після цього згідно із актами №№ 1/2023, 2/2023, 3/2023, 4/2023, 5/2023, 6/2023, 7/2023, 8/2023, 9/2023, 10/2023, 11/2023, 12/2023, 13/2023, 14/2023, 15/2023, 16/2023, 17/2023 і 18/2023 приймання-передачі та грошової оцінки нерухомого майна, що передається до статутного капіталу товариства від 26 вересня 2023 року, ОСОБА_3 передав вказані вісімнадцять земельних ділянок у власність ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» для формування статутного капіталу товариства (т. 1, а.с. 75 - 76, 78 - 79, 81 - 82, 84 - 85, 87 - 88, 90 - 91, 93 - 94, 96 - 97, 99 - 100, 102 - 103, 105 - 106, 108 - 109, 111 - 112, 115 - 116, 118 - 119, 121 - 122, 124 - 125, 127 - 128).
Як наслідок, на підставі вищевказаних актів 29 вересня 2023 року було здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» на зазначені вісімнадцять земельних ділянок, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав від 29 вересня 2023 року (т.с. 1, а.с. 77, 80, 83, 86, 89, 92, 95, 98, 101, 104, 107, 110, 114, 117, 120, 123, 126, 129).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (стаття 264 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає не в повній мірі.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
За змістом статей 15, 16 ЦК України об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Під час оспорювання або невизнання права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними, або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У статті 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу та безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункти «а», «б» частини першої статті 81 ЗК України).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Позивачка звернулась до суду з цим позовом про захист свого права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221484000:06:018:0037, посилаючись на те, що вона успадкувала вказану земельну ділянку у жовтні 2007 року і в 2008 році отримала державний акт про право власності на неї.
Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, який засвідчує право суб`єкта на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, наданою йому державою.
Відомості про земельну ділянку були внесені до відповідних реєстрів, які діяли станом на жовтень 2007 року. В травні 2016 року відомості про земельну ділянку та право власності на неї перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, внаслідок її державної реєстрації, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.
Зокрема, за змістом листа Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області від 28 вересня 2023 року № 29-10-0.222-8968/2-23 встановлено, що відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру (ДЗК), відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037 (площа 1,3278 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; адреса: Київська обл., Васильківський р-н., Крушинська сільська рада; власник ОСОБА_5 ) були перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. 
Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного земельного кадастру є підставою для реєстрації прав на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема на підставі державного акту на право приватної власності на землю, державного акту на право власності на землю, державного акту на право власності на земельну ділянку або державного акту на право постійного користування землею, виданих до 01 січня 2013 року.
Тобто, з урахуванням вищевикладених положень земельного законодавства, відомості Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивачки були належною підставою для реєстрації права власності на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що також підтверджує правомірність набуття позивачкою майнових прав на земельну ділянку площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037.
Проте у 2023 році позивачка виявила, що земельна ділянка з порушенням вимог законодавства вибула із її володіння поза її волею.
Щодо безоплатного отримання у власність громадян земельних ділянок, на дотримання якого ОСОБА_1 у своїх апеляційних скаргах посилаються відповідачі, то цей порядок врегульовано статтями 116, 118 Земельного кодексу України.
Згідно з частинами першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
У частинах шостій - десятій статті 118 ЗК України (тут і далі в редакції, чинній на момент передачу у власність спірної земельної ділянки) було передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. 
Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. 
Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарноепідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. 
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).
В матеріалах справи є незасвідчена належним чином копія рішення ХІІ сесії V скликання Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області № 32 від 25 вересня 2007 року, яким громадянину ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства в селі Бориси Васильківського району Київської області (т. 1, а.с. 50).
Будь-яких інших документів, які б підтверджували виділення ОСОБА_1 земельної ділянки, як-то проекти відведення, рішення про їх затвердження, державний акт про право власності на земельну ділянку матеріали справи не містять.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що у матеріалах справи наявні докази проходження ним усіх передбачених законодавством процедур, є голослівними і не ґрунтуються на матеріалах справи.
Суд першої інстанції встановив, що рішення ХІІ сесії V скликання Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області № 32 від 25 вересня 2007 року не ухвалювалось, оскільки сесія Крушинської сільської ради відбувалась не 25 вересня 2007 року, а 20 вересня 2007 року.
Аргументи апеляційних скарг відповідачів про те, що сам по собі лист старости Крушинського старостинського округу не є належним підтвердженням не проведення 12 сесії, оскільки цей лист має містити посилання на відповідні докази, яких не містить, а саме рішення в судовому засіданні не досліджувалося, не було оскаржене та скасоване або визнано недійсним, на думку колегії суддів є помилковими. Суд не може дослідити рішення сільської ради, яке не ухвалювалось. Також не може бути оскаржене рішення сільської ради, яке не ухвалювалось. Підстав не брати судом до уваги лист посадової особи - старости Крушинського старостинського округу, який наданий на адвокатський запит, скаржниками не зазначено.
Позивачка надала суду докази, які доводили відсутність підстав у ОСОБА_1 набути у власність земельну ділянку, яка повністю накладається на земельну ділянку  ОСОБА_2 , проте відповідачі ці докази не спростували, а голослівно заявляли про їх неналежність.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Як вже зазначалось вище, матеріали справи не містять доказів формування земельної ділянки, яка перебувала у власності ОСОБА_1 .
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
За приписами частини десятої статті вказаного 24 Закону державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:
- поділу чи об`єднання земельних ділянок;
- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;
- ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
У частинах шостій - восьмій статті 16 цього Закону передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Вказаній нормі кореспондують положення пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року (далі - Порядок № 1051).
Так, пунктом 114 Порядку № 1051 також передбачено, що відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації:
- набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора;
- відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи;
- зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.
Крім того, пунктами 57, 114 Порядку № 1051 встановлено, що поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку.
Тобто положеннями статті 79-1 ЗК України, частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 114 Порядку № 1051 передбачено скасування державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки у разі якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Скасування державної реєстрації земельної ділянки з цієї підстави має на меті припинення існування земельної ділянки як об`єкту, речові права на який відсутні.
Суд першої інстанції правильно встановив відсутність відомостей про існування передбачених частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підстав для скасування реєстрації земельної ділянки позивачки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037, закриття поземельної книги та перенесення її в архівний шар відповідно до пункту 114 Порядку № 1051.
Отже, на підставі вищевказаних норм спеціального законодавства та встановлених фактичних обставин спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність і неправомірність набуття статусу архівних відомостей про земельну ділянку позивачки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037 та перенесення її в архівний шар кадастрової карти.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що фактично суд встановив неправомірність дій державного кадастрового реєстратора, при цьому не залучивши його до участі у справі і не витребувавши матеріали реєстраційної справи, є помилковими.
До предмету доказування у даній справі входило наявність у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037, реєстрація цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, вилучення відомостей про цю земельну ділянку з ДЗК, реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 3221484000:06:018:0428 за ОСОБА_1 , накладення земельної ділянки кадастровий номер 3221484000:06:018:0428 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037, а також подальший перехід права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221484000:06:018:0428 від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , поділ земельної ділянки та передача сформованих земельних ділянок до статутного капіталу ТОВ «Комфорт Таун «ХТС».
Позивачка доводила в судовому засіданні порушення її права власності, яке розпочалось з перенесення даних про її земельну ділянку з кадастровим номером 3221484000:06:018:0037 в архівний шар кадастрової карти, що в подальшому дозволило внести до ДЗК земельну ділянку кадастровий номер 3221484000:06:018:0428. Цей факт судом встановлено. Водночас позивачка не має надавати докази підставності для такого перенесення даних про її земельну ділянку до архівного шару. Надавати суду докази на доведення правомірності таких дій мають саме відповідачі, проте жодного доказу ними до матеріалів справи не надано.
В суді апеляційної інстанції представник позивачки - адвокат Попович В.М. надав докази, які доводять неправомірність перенесення даних про земельну ділянку ОСОБА_2 до архівного шару. Таким доказом є повідомлення про підозру від 17 червня 2026 року, яке було вручене слідчим відділення відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУ НП у Київській області Заікою Д.В. державному кадастровому реєстратору відділу № 7 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Ковальській Л.І., яка підозрюється у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинених особою, яка має право доступу до неї, що заподіяло значну шкоду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.
Цей доказ був створений після ухвалення судом рішення у справі, проте був прийнятий судом апеляційної інстанції, оскільки лише ним пояснюється на підставі чиїх дій чи рішень дані про земельну ділянку позивачки були перенесені до архівного шару.
Не дивлячись на те, що відповідачами не надано жодного доказу формування земельної ділянки кадастровий номер 3221484000:06:018:0428, матеріали справи містять договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки площею 1,25 га, яку ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 . Із договору купівлі-продажу від 18 квітня 2023 року вбачається, що право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 квітня 2023 року.
В подальшому, ОСОБА_3 змінив цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер 3221484000:06:018:0428 на землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та поділив її на 18 окремих земельних ділянок, передавши у власність ТОВ «Комфорт Таун «ХТС».
Як встановлено судом першої інстанції, належні на праві власності ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» земельні ділянки у кількості 18 штук повністю накладаються на земельну ділянку позивачки.
До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі листа фізичної особи-підприємця - інженера-землевпорядника ОСОБА_4 на адвокатський запит адвоката Поповича В.М. (т. 1, а.с. 138).
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неналежності цього доказу, оскільки матеріали справи містять схему розташування земельних ділянок та документи, які підтверджують кваліфікацію ФОП ОСОБА_4 . Жодного доказу на спростування наведених доказів відповідачі суду не надали.
В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
З врахуванням встановлених у цій справі обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право власності позивачки на земельну ділянку площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037 безумовно порушене та підлягає захисту.
Оскільки була відсутня підстава для реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,25 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0428, суд першої інстанції також правильно зазначив, що ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» неправомірно і безпідставно в незаконний спосіб набуло право власності на вісімнадцять земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455, які було утворено внаслідок поділу належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 3221484000:06:018:0428.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Тобто власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав (пункти 10.7-10.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).
Під час розгляду справи за позовною вимогою про застосування належного способу захисту (зокрема у спорі за віндикаційним позовом) відмова в позові з тих мотивів, що державний акт, рішення про державну реєстрацію, відомості чи запис про державну реєстрацію права на майно не визнані недійсними, або що вони не оскаржені, відповідні позовні вимоги не пред`явлені, не допускається (пункт 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
Отже, судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
При цьому позивач не позбавлений права звернутись до актуального володільця спірного майна з позовом про його витребування. (пункти 10.28-10.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Таким чином, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
При цьому в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (пункти 98-102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).
Суд першої інстанції, виходячи з того, що спірна земельна ділянка, як об`єкт цивільного права була вже припинена, скасував державну реєстрацію поточних земельних ділянок відповідача з тієї підстави, що вони утворились шляхом поділу спірної земельної ділянки.
Колегія суддів вважає, що оцінка належності та ефективності такого способу захисту, як скасування державної реєстрації існуючих на момент подання позову земельних ділянок (які були утворені за рахунок поділу спірної земельної ділянки) у даному випадку має здійснюватися у системному зв`язку із оцінкою належності та ефективності віндикаційного способу захисту, адже необхідність застосування для відновлення порушеного права додаткових вимог, крім витребування, буде означати, що такий спосіб захисту є неналежним.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у пункті 56 постанови від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, в якому зазначено, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик, не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. При цьому у зазначеній справі вимоги щодо витребування були визнані Великою Палатою Верховного Суду як належний та ефективний спосіб судового захисту без необхідності його поєднання із іншими вимогами.
Витребування земельних ділянок у даному випадку є належним та ефективним способом захисту, що узгоджується зі сталою практикою Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 444/1786/15). При цьому за змістом правових висновків Великої Палати Верховного Суду витребування майна є самодостатнім способом захисту, який не потребує одночасного заявлення інших позовних вимог.
У пунктах 83-87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц викладено такі висновки:
«83. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших.
84. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).
85. Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).
86. Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити.
87. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову».
Отже, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачкою права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Для внесення такого запису на підставі зазначеного рішення суду окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем не потрібно.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (постанови від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56), від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17 (пункт 7.36)).
Колегія суддів звертає увагу, що скасування державної реєстрації земельної ділянки тягне припинення її існування як об`єкта цивільних прав. Тому висновок суду про задоволення позовної вимоги про таке скасування суперечить висновку суду про задоволення вимоги про витребування земельної ділянки на користь позивачки, оскільки унеможливлює державну реєстрацію права власності на спірну ділянку.
При цьому скасування державної реєстрації земельних ділянок, утворених внаслідок поділу, не тягне відновлення державної реєстрації земельної ділянки, яка існували до такого поділу або об`єднання, оскільки таке відновлення не передбачене законом. Натомість створення земельної ділянки в певних межах (зокрема тих, які існували раніше) можливе лише шляхом здійснення об`єднання існуючих земельних ділянок відповідно до статті 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (такий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18).
У зв`язку із задоволенням віндикаційного позову, який з урахуванням зазначеної вище усталеної практики Великої Палати Верховного Суду наразі є ефективним способом захисту прав власника спірної земельної ділянки, у задоволенні позовних вимог щодо оскарження державної реєстрації має бути відмовлено у зв`язку із неефективністю обраного позивачкою способу захисту прав.
За таких обставин, не можна і погодитись із доводами апеляційних скарг щодо того, що не може бути витребувана земельна ділянка, яка вже не існує як об`єкт права власності, поділена на 18 земельних ділянок і змінено її цільове призначення. 
Проте суд апеляційної інстанції вважає помилковим задоволення позову  ОСОБА_2 в частині реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок та виключення відомостей про земельні ділянки, незаконним володільцем яких ТОВ «Комфорт-Таун» ХТС».
Враховуючи встановлені обставини повного накладення належних ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» вісімнадцяти земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221484000:06:018:0438, 3221484000:06:018:0439, 3221484000:06:018:0440, 3221484000:06:018:0441, 3221484000:06:018:0442, 3221484000:06:018:0443, 3221484000:06:018:0444, 3221484000:06:018:0445, 3221484000:06:018:0446, 3221484000:06:018:0447, 3221484000:06:018:0448, 3221484000:06:018:0449, 3221484000:06:018:0450, 3221484000:06:018:0451, 3221484000:06:018:0452, 3221484000:06:018:0453, 3221484000:06:018:0454, 3221484000:06:018:0455, на земельну ділянку позивачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про витребування з незаконного володіння ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» на користь  ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,3278 га кадастровий номер 3221484000:06:018:0037, розташованої на території Крушинського старостинського округу Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що судове рішення про витребування земельної ділянки є підставою для: вчинення державним кадастровим реєстратором дій щодо об`єднання існуючих земельних ділянок відповідача і формування на її основі нової земельної ділянки із кадастровим номером 3221484000:06:018:0037 відповідно до статті 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр»; закриття розділу в Державному реєстрі прав з одночасним відкриттям нового розділу відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; внесення до Державного реєстру прав записів про право власності позивачки на земельну ділянку, утворену замість земельних ділянок відповідача.
Відсутність спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав вказує на необхідність в порядку виконання такого судового рішення шляхом об`єднання існуючих земельних ділянок сформувати відповідну земельну ділянку згідно з відомостями з Державного земельного кадастру з параметрами її первинного формування в координатах, межах та конфігурації та відомостями архівного шару даних геодезичної системи (за первинним кадастровим номером 3221484000:06:018:0037), які зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно відповідно до пунктів 114, 135 Порядку № 1051.
Після формування кадастровим реєстратором нової земельної ділянки з новим кадастровим номером (але такої ж конфігурації, яка була у неї при первинному присвоєнні кадастрового номеру 3221484000:06:018:0037) виникне об`єкт, право на який має бути зареєстрований державним реєстратором за позивачкою.
Стосовно доводів апеляційної скарги ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема про те, що дану справу розглянуто судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи, хоча вона підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина друга статті 274 ЦПК України).
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК Українив порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом спору у цій справі є витребування земельної ділянки, вартість якої згідно проведеної оцінки становить 78 300,00 грн, що перевищує як тридцяти, так і вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році (90 840,00 грн та 242 240,00 грн відповідно).
Правозастосування у даній категорії справ характеризується сталістю як законодавства, так і судової практики. Крім того, справа, що переглядається апеляційним судом, не належить до тих, які відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
Пред'явлення позивачкою також вимог немайнового характеру з огляду на предмет спору не свідчить про те, що ця справа безумовно належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України).
Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 705/1279/18, від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 466/10577/20.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 273/347/22 (провадження № 61-12839св23), посилання заявника в касаційній скарзі на те, що в цій справі ним заявлено вимогу немайнового характеру, що свідчить про неможливість розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, суперечить правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 275/1042/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 462/518/21, від 15 березня 2023 року у справі № 642/3979/20.
Таким чином, врахувавши вказані обставини та вимоги статей 19, 274, 279 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано в ухвалі про відкриття провадження від 12 вересня 2025 року визнав зазначену справу справою незначної складності та дійшов висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Отже, доводи відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження і не можуть бути безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до вимог пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України.
Та обставина, що суд першої інстанції повідомляв ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» про розгляд даної справи не у спосіб, визначений процесуальним законом, а саме шляхом направлення процесуальних документів не лише засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта, а також й через представника позивачки за допомогою служби доставки ТОВ «Нова пошта» на ім`я фізичної особи - керівника юридичної особа, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачає обов`язкову підставу для скасування судового рішення лише у випадках неповідомлення учасника справи про дату, час та місце судового засідання(у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим).
Натомість, у даній справі судове засідання не проводилось, справа була розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
Згідно із абзацом 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, а отже правильне по суті судове рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).
Суд апеляційної інстанції врахував, що перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку здійснюється у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи і представники відповідачів (скаржників) мали можливість в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, однак вони не навели обґрунтованих доводів, що незабезпечення їх права на участь у розгляді цієї справи в суді першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження саме з повідомленням сторін призвело до неправильного вирішення спору по суті пред`явлених вимог.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування рішення суду першої інстанції з одночасною відмовою в позові у повному обсязі відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, апеляційним переглядом не встановлено.
Інші твердження апеляційних скарг зводяться до власного тлумачення відповідачами норм діючого законодавства, незгоди з рішенням суду та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок та виключення відомостей про земельні ділянки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
В частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про витребування земельної ділянкирішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі положень статті 375 ЦПК України, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України розподіл судових витрат у зазначеній справі слід змінити, а саме пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягнути з ТОВ «Комфорт Таун «ХТС» документально підтверджені судові витрати, понесені позивачкою, а саме 1 211,20 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Таун «ХТС» та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року в частині задоволених позовних вимог про реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок та виключення відомостей про земельні ділянки скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2025 року в частині задоволених позовних вимог про витребування земельної ділянки залишити без змін.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт Таун «ХТС» на користь ОСОБА_2 1 211,20 грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 серпня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній