Дата документу  Справа № 314/286/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 314/286/26     
Провадження № 33/807/1055/26     
Категорія ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року      місто Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Нікітін В.В., розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП ,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з постановою суду, водій ОСОБА_1 10.01.2026 о 00:02 годині в м. Вільнянську, по вул. Козацькій, 10, керував тз ВАЗ32104 д.н. НОМЕР_1 не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року, а саме постанова ЕНА6377082 за ст. 126 ч. 2 КУпАП від 19.12.2025. Від керування відсторонений шляхом залишення автомобіля на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Крім того, ОСОБА_1 10.01.2026 о 00:02 годині в м. Вільнянську, по вул. Козацькій, 10 керував тз ВАЗ32104 д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширенні зіниці очей які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в найближчому медичному закладі в м. Запоріжжі відмовився. Від керування відсторонений шляхом залишення автомобіля на місці зупинки транспортного засобу. Дана подія була зафіксована на боді камеру ТЕС-2. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, постанову суду першої інстанції скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що про час і місце розгляду справи він не був повідомлений у встановленому законом порядку, повістки йому не вручались. Про існування постанови суду він дізнався 14.07.2026 під час ознайомлення в суді з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 зазначає, що протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 563036 від 10.01.2026 та серії ЕПР1 № 563031 від 10.01.2026 були складені в його відсутність. Як вбачається з доданого до матеріалів справи відеозапису, поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що відносно нього будуть складені протоколи про адміністративні правопорушення, після його відмови від підписання протоколів та отримання їх копій, поліцейський зупинив відеозапис та дозволив ОСОБА_1 їхати далі. В той же час, у протоколах про адміністративні правопорушення зазначено, що він відмовився надавати пояснення та відмовився від підпису у протоколах. Вважає, що поліцейським не було дотримано процедуру, передбачену ст. 256 КУпАП та Інструкцією № 1376, оскільки протокол складається в присутності особи та його зміст доводиться до відома вказаної особи.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в оскаржуваній постанові є посилання на постанову ЕНА 6377082 за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 19.12.2025, але як вбачається з матеріалів справи, належним чином завірена копія цієї постанови суддею не досліджувалась. В матеріалах справи мається лише роздруківка з бази даних підсистеми «Адмінпрактика», а також довідка без дати про наявність вказаної постанови, які на думку ОСОБА_1 не є належними та допустимими доказами.
Також ОСОБА_1 вважає, що для зупинки транспортного засобу не було законних підстав, передбачених ст. 35 закону України «Про Національну поліцію». Поліцейський, зупинивши транспортний засіб, не назвав жодну підставу зупинки. Апелянт зазначає, що якщо зупинка транспортного засобу поліцейським була незаконною, то і всі подальші вимоги поліцейського, зокрема вимога пройти огляд на стан сп`яніння, також незаконна, і їх невиконання не може тягнути за собою будь-яку відповідальність.
Крім того, зазначає ОСОБА_1 , він є діючим військовослужбовцем ЗСУ, що зумовлює застосування спеціального порядку взаємодії між Національною поліцією України та Військовою службою правопорядку ЗСУ, визначеного Законом України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» та підзаконними нормативно-правовими актами, що регулюють порядок взаємодії цих органів під час виявлення правопорушень, вчинених військовослужбовцями. Працівниками поліції не було здійснено жодних дій щодо залучення ВСП або повідомлення командування військової частини.
Таким чином, як зазначає ОСОБА_1 , вся процедура огляду є недійсною, а її результати недопустимими доказами. 
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що запропонувавши пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, поліцейський повідомив його про наявність у нього однієї ознаки наркотичного сп`яніння – розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Проте, у направленні на огляд та у протоколі про адміністративне правопорушення, було зазначено ще одну – виражене тремтіння пальців рук. Зазначає, що наявність у нього вказаних ознак спростовується відеозаписом з боді-камери поліцейського. Письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я йому не вручалось. Поліцейським у встановленому законом порядку ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не відсторонявся.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що суддею першої інстанції не було доведено належними та допустимими доказами об`єктивну сторону інкримінованих йому адміністративних правопорушень. За таких обставин вважає, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень. 
Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 участі при розгляді справи судом першої інстанції не брав. З постановою суду першої інстанції від 31.03.2026 він ознайомився 14.07.2026, під час ознайомлення з матеріалами справи №314/286/26, що підтверджено його заявою (т. 1 а.с. 27). 
28.07.2026 ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, окрім іншого, він просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 31.03.2026. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 . 
Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1  складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст. 280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи убачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, в повному обсязі підтверджена: 
- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 563036 від 10 січня 2026 року, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився, відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року (т. 1 а.с. 2);
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6377082 від 19.12.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом (т. 1 а.с. 4);
- довідкою щодо повторності вчиненого правопорушення (т. 1 а.с. 5); 
- долученим до матеріалів справи відеозаписом.
У зв`язку наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 563031 від 10 січня 2026 року, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився, згідно з яким, водій ОСОБА_1  о 00:02 годині в м. Вільнянську, вул. Козацькій, 10, керував тз ВАЗ32104 д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширенні зіниці очей які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в найближчому медичному закладі в м. Запоріжжі відмовився. Від керування відсторонений шляхом залишення автомобіля на місці зупинки транспортного засобу. Дана подія була зафіксована на боді камеру ТЕС-2.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (т. 2 а.с. 2);
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 січня 2026 року (т. 2 а.с. 3);
- у довідці про відсутність повторності за ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , посвідчення водія ОСОБА_1 не отримував (т. 3 а.с. 6);
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Постановою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 31.03.2026 відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП зазначені справи про адміністративні правопорушення об`єднані в одне провадження.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Перевіряючи доводи сторони захисту щодо безпідставної зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Відповідно до положень п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 цього ж закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Поліцейський, згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє на даний час.
Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
В свою чергу, підстави для зупинки транспортного засобу, на які посилається апелянт, визначені у статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Пунктом 7 частини 1 цієї статті встановлено право працівника поліції зупинити транспортний засіб у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху. 
В цьому контексті апеляційний суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 1455 від 29 грудня 2021 року затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі – Порядок). Цим Порядком встановлено можливість обмеження руху транспортних засобів та перевірки документів, що посвідчують особу, документів на транспортний засіб тощо (пункти 3, 20), в тому числі й працівниками Національної Поліції (п. 3). 
У пункті 5 «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
На підставі долученого до матеріалів справи відеозапису суд апеляційної інстанції вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог Положень, затверджених Постановами КМУ № 1455 та 1456 від 29.12.2021. За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу є безпідставними.
Доводи ОСОБА_1 про необхідність залучення працівниками поліції Військової служби правопорядку в ЗСУ до складення протоколу відносно нього, як діючого військовослужбовця Збройних Сил України, не узгоджуються з приписами статті 15 КУпАП, які визначають, що військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність за порушення норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, на загальних підставах. 
Протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 складені з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містять всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при їх складанні, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколах, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколів.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокола про адміністративні правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Даних про те, що ОСОБА_1 оспорював відомості, зазначені у протоколах, в матеріалах справи відсутні.
Всі докази, додані до протоколів, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів апелянтом у встановленому законом порядку не спростовано.
Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколів про адміністративні правопорушення, так і доданими до протоколів доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку. Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст. 283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою. При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 березня 2026 року щодо  ОСОБА_1 за ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду     В.В. Нікітін