ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 462/6032/25 пров. № А/857/26059/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2026 року про повернення позовної заяви у справі № 462/6032/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «БігКар», про скасування постанов (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Галайко Н.М. в м. Львові в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі – відповідач) про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2026 року позовну заяву повернуто заявнику.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що дійсно, позивачка оскаржує винесені щодо неї 12 постанов про накладення адміністративних стягнень щодо вчинення 12 адміністративних правопорушень. Однак суд першої інстанції не врахував такого: 
1. усі оскаржувані постанови винесені одним і тим самим суб`єктом Департаментом патрульної поліції відносно однієї і тієї ж особи – ОСОБА_1 , тобто коло учасників справи в розрізі кожної з оскаржуваних постанов є однаковим;
2. усі 12 постанов про накладення адміністративних стягнень винесені на підставі вчинення одного й того ж виду правопорушення, що передбачений частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) – перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу, що дозволяє судовому органу оцінювати обставини справи та перевіряти докази в ній лише і виключно крізь призму саме цієї і однієї норми КУпАП;
3. усі заявлені позовні вимоги і як наслідок підстави позову є однорідними відсутність факту вчинення цього виду правопорушень з боку позивачки, оскільки остання передала транспортні засоби, під керуванням яких здійснювались правопорушення єдиному суб`єкту господарської діяльності Товариству з обмеженою відповідальністю «БігКар» (далі – ТОВ «БігКар»), якого сторона позивача просила залучити як третю особу. Більше того, саме ця юридична особа, як відповідальна особа, здійснювала оплату усі 12 штрафів по вказаних постановах, тому 12 позовних вимог є пов`язані між собою як підставою виникнення так і поданими доказами, що підтверджують факт вчинення правопорушень і сплати штрафів однією і тією ж юридичною особою.
Відповідач та третя особа не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа, в силу вимог частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача порушила правила об`єднання позовних вимог і відсутні підстави для застосування положень статті 172 КАС України, а тому суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 цього Кодексу.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 21 КАС встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Згідно з частиною першою статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Апеляційний суд зазначає, що підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права і обов`язку.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.
Таким чином, у випадку заявлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.
За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів.
Отже, порушенням правила об`єднання вимог є об`єднання непов`язаних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Такий підхід щодо неможливості об`єднання позовних вимог, що належить розглядати в окремих самостійних провадженнях, головним чином спрямовано на забезпечення дотримання принципу ефективного захисту порушеного права особи.
Як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом позову є скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення, тобто дванадцяти різних актів індивідуальної дії.
Апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги пов`язані між собою підставами їх виникнення, адже обставини є подібними, обґрунтування позовних вимог є тотожними, а тому вони можуть бути об`єднані в одній позовній заяві, оскільки:
- усі оскаржувані постанови винесені одним і тим самим суб`єктом Департаментом патрульної поліції відносно однієї і тієї ж особи – ОСОБА_1 , тобто коло учасників справи в розрізі кожної з оскаржуваних постанов є однаковим;
- усі 12 постанов про накладення адміністративних стягнень винесені на підставі вчинення одного й того ж виду правопорушення, що передбачений частиною першою статті 122 КУпАП – перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу;
- усі заявлені позовні вимоги і як наслідок підстави позову є однорідними - відсутність факту вчинення цього виду правопорушень з боку позивачки, оскільки остання передала транспортні засоби, під керуванням яких здійснювались правопорушення єдиному суб`єкту господарської діяльності ТОВ «БігКар», якого сторона позивача просила залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору;
- ТОВ «БігКар», як відповідальна за вчинення правопорушення особа, здійснювала оплату усі 12 штрафів по вказаних постановах, тому 12 позовних вимог є пов`язані між собою як підставою виникнення, так і поданими доказами, що підтверджують факт вчинення правопорушень і сплати штрафів однією і тією ж юридичною особою.
Тому дійсно, як зазначив апелянт, є недоцільним розділення викладених у позові вимог.
Апеляційний суд звертає увагу, що правила об`єднання позовних вимог, порушення яких може бути підставою для повернення позовної заяви відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 172 КАС України, згідно яких не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом; не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
В даному випадку позивачем не порушено зазначені правила об`єднання позовних вимог, що виключає застосування положень пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС для повернення позовної заяви.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції про повернення адміністративного позову прийнята з порушенням вимог КАС України, а тому підлягає скасуванню.
Згідно частини третьої статті 312 КАС України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на викладене, слід передати справу за позовом ОСОБА_1 до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Керуючись статтями 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2026 року про повернення позовної заяви у справі № 462/6032/25 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк