ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 927/652/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.

за участю секретаря судового засідання: Кравчук О. І.,
та представників
прокурора - Гудименко Ю. В.,
позивача - Козінцева А. А.,
відповідача - Потапова С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2026
та рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.12.2025
у справі № 927/652/25 
за позовом заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд"
про стягнення грошових коштів,
В С Т А Н О В И В:
Заступник керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації; Управління; позивач) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" (далі - ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд"; відповідач) безпідставно набутих коштів у сумі 1 755 787,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач отримав відповідні кошти внаслідок завищення вартості та обсягів робіт за договорами підряду, укладеними між Управлінням і ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд".
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09.12.2025 (суддя - С. В. Белов), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 (головуючий суддя - А. М. Демидова, судді - О. О. Євсіков, І. П. Ходаківська), позов задоволено. Вирішено стягнути з ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" на користь Управління 1 755 787,00 грн та судовий збір.
Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що 04.09.2023 Управління оприлюднило оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю за кодом ДК 021:2015:45450000-6: "капітальний ремонт найпростішого укриття та захисних споруд цивільного захисту в спеціалізованій школі № 89 за адресою: вул. Рибальська, 4 у Печерському районі м. Києва" на загальну суму 15 538 283,00 грн.
Відповідно до вказаного оголошення предметом закупівлі є: "капітальний ремонт найпростішого укриття та захисних споруд цивільного захисту в спеціалізованій школі № 89 за адресою: вул. Рибальська, 4 у Печерському районі м. Києва".
25.09.2023 між Управлінням (замовник) та ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" (підрядник) було укладено договір підряду № 58, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик та власними силами, відповідно до проектно-кошторисної документації та умов договору забезпечити виконання робіт з: "капітальний ремонт найпростішого укриття та захисних споруд цивільного захисту спеціалізованої школи № 89 за адресою: вул. Рибальська, 4 у Печерському районі міста Києва" (далі - договір № 58).
Пунктом 2 договору № 58 визначено, що вартість робіт визначається за договірною ціною та становить 11 317 454,27 грн без ПДВ.
Фінансування робіт, визначених договором, здійснюється за рахунок коштів бюджету, передбачених розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.01.2023 № 15 "Про капітальний ремонт об`єктів, що фінансуються у 2023 році за рахунок бюджетних коштів по Печерській районній в місті Києві державній адміністрації" зі змінами та доповненнями (п. 3 договору № 58).
Пунктом 13.6 договору № 58 встановлено, що підрядник, у разі виявлення та доведення контролюючими органами завищення обсягів і вартості робіт, зобов`язаний повернути кошти замовнику.
26.12.2023 Управління оприлюднило оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю за кодом ДК 021:2015:45450000-6: "капітальний ремонт найпростішого укриття та захисних споруд цивільного захисту спеціалізованої школи № 89 за адресою: вул. Рибальська, 4 у Печерському районі міста Києва" (додаткові роботи) на загальну суму 4 226 825,89 грн.
Відповідно до зазначеного оголошення предметом закупівлі є: "капітальний ремонт найпростішого укриття та захисних споруд цивільного захисту в спеціалізованій школі № 89 за адресою: вул. Рибальська, 4 у Печерському районі м. Києва" (додаткові роботи).
26.12.2023 між Управлінням (замовник) та ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" (підрядник) було укладено договір підряду № 109, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик та власними силами, відповідно до проектно-кошторисної документації та умов договору забезпечити виконання робіт з: "капітального ремонту найпростішого укриття та захисних споруд цивільного захисту спеціалізованої школи № 89 за адресою: вул. Рибальська, 4 у Печерському районі міста Києва (додаткові роботи (далі - договір № 109)).
Відповідно до п. 2 договору № 109 вартість робіт визначається договірною ціною та становить 4 226 825,89 грн без ПДВ.
Фінансування робіт, визначених договором, здійснюється за рахунок коштів бюджету, передбачених розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.01.2023 № 15 "Про капітальний ремонт об`єктів, що фінансуються у 2023 році за рахунок бюджетних коштів по Печерській районній в місті Києві державній адміністрації" зі змінами та доповненнями (п. 3 договору № 109).
Пунктом 13.6 договору № 109 встановлено, що підрядник, у разі виявлення та доведення контролюючими органами завищення обсягів і вартості робіт, зобов`язаний повернути кошти замовнику.
Суди попередніх інстанцій встановили, що станом на день подання позову роботи за вказаними договорами були виконані підрядником та оплачені замовником.
Згідно з аудиторським звітом від 17.02.2025 № 070-2-3-04/4, складеним за результатами планового аудиту діяльності Управління як замовника щодо дотримання вимог законодавства, планів, процедур і умов договорів під час виконання робіт, у тому числі за об`єктом: "капітальний ремонт найпростішого укриття та захисних споруд цивільного захисту в спеціалізованій школі № 89 за адресою: вул. Рибальська, 4 у Печерському районі м. Києва" протягом 2023- 2024 років, встановлено, що внаслідок завищення ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" обсягів і вартості виконаних будівельних робіт за зазначеним об`єктом сума неусунутих порушень становить 1 755 787,00 грн.
Управління направило на адресу ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" листа-вимогу від 25.02.2025 № 105/31-140 щодо повернення безпідставно набутих коштів.
Відповідач визнав зауваження на суму 99, 5 тис. грн (т. 1, а. с. 19- 20).
Суди попередніх інстанцій також встановили таке: вартість робіт за договорами № 58, № 109 згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в за листопад-грудень 2023 року становить 2 370 796,00 грн, з яких 1 001 870,00 грн - завищення вартості обсягів робіт, 488 325,00 грн - завищення вартості, пов`язане з неправильним застосуванням РЕКНр, 381 603,00 грн - завищення кількості матеріалів, 399 642,00 грн - завищення вартості через неправильне застосування коефіцієнтів, зокрема, коефіцієнта для врахування впливу умов виконання будівельних робіт (Н15), 78 304,00 грн - завищення вартості транспортних витрат, 19 308,00 грн - завищення вартості експлуатації машин і механізмів, 1 743,00 грн - завищення коефіцієнта до витрат усіх ресурсів (Н1); довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат № 1 за жовтень 2024 року за формами № КБ-3 31_1_ПД-КБЗК, № КБ-3 32_1_ПД-КБЗК, акти № 1/1 (коригуючий) приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2024 року та акти № 1/2 (додаткові роботи) приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2024 року свідчать про виконання додаткових будівельних робіт на загальну суму 615 009,00 грн.
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 1 755 787,00 грн.
Судові рішення мотивовано тим, що кошти у сумі 1 755 787,00 грн сплачено внаслідок завищення обсягів і вартості робіт та, що у відповідача існує обов`язок повернути ці кошти позивачу. 
Не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У касаційній скарзі скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 06.07.2018 у справі № 904/7287/17, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19, від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21, від 19.12.2025 у справі № 915/222/24. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає таке: суди попередніх інстанцій не взяли до уваги те, що замовник без зауважень підписав акти виконаних робіт, а оплату підряднику за виконані роботи здійснив у повному обсязі; для застосування п. 13.6 договорів у зв`язку із завищенням вартості виконаних робіт аудитслужба мала встановити, що загальна вартість таких робіт перевищує договірну ціну, зазначену у відповідній кошторисній документації, чого встановлено не було; лише у разі встановлення завищення вартості робіт порівняно з погодженою сторонами у договорах можна стверджувати про їх неналежне виконання всупереч вимогам ст. 526 ЦК України; суд апеляційної інстанції, визнавши аудиторський звіт неналежним доказом завищення вартості виконаних робіт, фактично поклав його в основу висновків про доведеність позовних вимог. Не встановив, якими іншими належними та допустимими доказами підтверджуються відповідні обставини; посилається на порушення його права на справедливий суд.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.06.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 10.07.2026.
У відзиві Прокурор просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з підстав, наведених у цьому відзиві. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 
За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать. 
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).
Закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц). 
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (ст. 882 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Верховний Суд неодноразово зазначав таке: 
- акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу (вимога щодо усунення встановлених правопорушень). Акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді. Встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України (див. постанови від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17);
- суд першої інстанції вказав, що акт ревізії (аудиту) є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання. Встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України. Тобто суди попередніх інстанцій, відмовляючи позивачеві у позові, не робили висновків про те, що аудиторський звіт не є доказом у цій справі, як помилково вказує позивач. Тобто суди попередніх інстанцій досліджували та надавали оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності (див. постанову від 18.06.2026 у справі № 912/2412/24);
- відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Як унормовано у ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів" підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. постанову від 26.05.2026 у справі № 922/2188/25). 
Надавши оцінку наявним у матеріалах справи документам відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, а не лише аудиторському звіту, встановивши на їх підставі обставину завищення обсягів і вартості виконаних робіт за договорами на суму 1 755 787,00 грн, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача цих грошових коштів. Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються із вищенаведеними висновками Верховного Суду, тобто зроблені з дотриманням ст. 236 ГПК України. Водночас доводи скаржника про безпідставність стягнення з нього цих коштів зводяться лише до переоцінки документів у справі, що не є компетенцією Верховного Суду з огляду на ст. 300 ГПК України.
Разом з тим, як убачається з матеріалів касаційної скарги, скаржник, не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України і на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 06.07.2018 у справі № 904/7287/17, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19, від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21, від 19.12.2025 у справі № 915/222/24.
Порядок касаційного оскарження визначений ст. 287 ГПК України. 
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
Велика Палата Верховного Суду у п. 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц виснувала, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Разом з тим вказаною підставою для касаційного оскарження - п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див., зокрема, підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. Самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України покладається на скаржника.
Здійснивши аналіз оскаржуваних судових рішень і постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник, колегія суддів зазначає таке:
- у справі № 910/12793/17 Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-Технології" про відшкодування 1 216 482,00 грн збитків. Верховний Суд зазначив, що кошти, які ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" просило стягнути з ТОВ "АСТ-Технології, отримано останнім як оплату за виконання робіт за договором, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору від 06.01.2012 № 07/01-12 і вони не можуть вважатися збитками; 
- у справі № 922/2310/17 Університет звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства про стягнення 33 246,00 грн завищеної вартості виконаних робіт за договорами підряду. Верховний Суд дійшов висновку, що сторони повністю виконали умови договорів підряду та не мали одна до одної зауважень щодо їх виконання. Верховний Суд вказав, що оскільки між сторонами у справі було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти, а кошти, які Університет просить стягнути з Товариства, отримані ним як оплата виконаних за договорами підряду робіт, то суди дійшли висновку, що такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі ч. 2 ст. 224 ГК України; 
- у справі № 904/7287/17 Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Стам" про стягнення 5 035,59 грн зайво витрачених коштів унаслідок завищення обсягів виконаних підрядних робіт. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про недоведення позивачем складу цивільного правопорушення (збитків, причинно-наслідкового зв`язку та порушення відповідачем договірних зобов`язань), необхідного для застосування такого способу захисту, як стягнення збитків відповідно до ст.ст. 22, 611, 614, 623 ЦК України, ст. 224 ГК України;
- у справі № 910/23357/17 Міністерство соціальної політики України звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" про стягнення 520 385,92 грн збитків. Верховний Суд зазначив, що оскільки між сторонами у справі було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 15/05-ПП, № 06-ПП, то заявлена до стягнення сума коштів з відповідача перерахована йому як виконавцю послуг за такими договорами і не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, ст. 225 ГК України; 
- у справі № 910/7984/16 ПАТ "Аграрний фонд" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Спецагро" про відшкодування 615 662,99 грн збитків, завданих завищенням вартості наданих послуг. Верховний Суд зазначив, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України сам по собі не є беззаперечною підставою для задоволення позову, оскільки не змінює умов укладених сторонами договорів і не припиняє договірних правовідносин. Верховний Суд зазначив, що обґрунтованими є висновки господарських судів про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування збитків;
- у справі № 922/3816/19 Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "Котлотурбопром" 1 201 884,10 грн. Верховний Суд зазначив, що сам по собі акт контролюючого органу, а також виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови, укладеного між позивачем та відповідачем договору та не змінюють їх. Виключно договір (пункт договору), а не акт контролюючого органу є підставою для відшкодування відповідачем на користь позивача суми коштів, зазначеної в акті (вимозі) контролюючого органу та яка заявлена до стягнення у даній справі; 
- у справі № 922/2810/21 за позовом Міністерства оборони України до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державний концерн "Укроборонпром", про стягнення коштів Верховний Суд дійшов висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки, 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, 4) вина боржника. Верховний Суд зазначив, що суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків зумовлених нестачею переданого йому на зберігання надлишкового військового майна, що залишили суди попередніх інстанцій поза увагою не врахувавши наявності в діях відповідача складу цивільного (господарського) правопорушення, необхідного для стягнення шкоди у вигляді збитків; 
- у справі № 915/222/24 за позовом військової частини до ТОВ "Трейд-Прім" про стягнення 530 422,00 грн Верховний Суд зазначив, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю) є документом, що фіксує певні факти і обставини, які можуть стати підставою для "законної вимоги" контролюючого органу на адресу підконтрольного суб`єкта або для здійснення цим органом самостійно заходів до усунення виявлених порушень законодавства шляхом звернення до суду в інтересах держави. 
Верховний Суд зазначає, що аналіз висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, не свідчить про їх невідповідність правовим висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах, на які посилається скаржник. Наведені висновки не є різними за своїм змістом, оскільки були сформульовані за інших фактичних обставин, іншої доказової бази. Так, на відміну від наведених скаржником справ, у справі, що переглядається, суди надали оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, а не обмежилися лише аудиторським звітом. Крім того, суд апеляційної інстанції врахував поведінку відповідача, який спочатку визнав встановлені аудиторським звітом від 17.02.2025 зауваження на відповідну суму, а згодом, оскаржуючи судове рішення, почав заперечувати наявність у контролюючого органу відповідних повноважень, що було оцінено судом апеляційної інстанції як така (поведінка), що суперечить принципу "добросовісності". Також окремі справи, на які посилається скаржник, не є подібними до справи, що переглядається, з огляду на відмінний суб`єктний склад, підстави позову та нормативно-правове регулювання. Спірні правовідносини у наведених вище справах регулювалися положеннями ст. 22 ЦК України, ст. 224 ГК України, тоді як у справі, що переглядається, предметом спору не є стягнення збитків.
Верховний Суд також зазначає, що, посилаючись на наведені постанови Верховного Суду, скаржник залишає поза увагою, що підставою касаційного оскарження, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, є саме неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, а не будь-яких висновків, викладених у мотивувальній частині постанови. Таке неврахування має місце лише тоді, коли суд апеляційної інстанції, застосовуючи одну й ту саму норму права, витлумачив або застосував її інакше, ніж це зробив Верховний Суд у подібних правовідносинах. Проте таких обставин скаржник у цій справі не довів.
Отже, Верховний Суд констатує, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного господарського суду з цієї підстави.
Щодо посилання скаржника на позбавлення його права на справедливий суд, то вони є безпідставними. Як установив суд апеляційної інстанції і не спростовано скаржником у касаційній скарзі під час розгляду справи відповідачу було забезпечено реалізацію прав, передбачених ГПК України, зокрема, права подавати докази, заявляти клопотання, надавати пояснення, висловлювати заперечення щодо доводів іншої сторони та користуватися іншими процесуальними засобами захисту своїх прав та інтересів. Колегія суддів зазначає, що фактично наведені доводи зводяться до незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій та наданою ними оцінкою доказів, що саме по собі не свідчить про порушення права на справедливий суд чи недотримання судами засад господарського судочинства.
Решта доводів в касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені ст. 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції, ухвалені відповідно до ст. 236 ГПК України - без змін.
Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтеграл-Буд" залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.12.2025 у справі № 927/652/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.