ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2415/26 Справа № 199/9234/26 | | Суддя у 1-й інстанції - МАШКІНА Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 серпня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 
потерпілого ОСОБА_2 
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп., та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 12.06.2026 о 08:45 год. водій ОСОБА_1 в м. Дніпрі, просп. Мануйлівський, 9, керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на регульованому сигналами світлофору перехресті просп. Мануйлівського – вул. Просвітянської на зелений сигнал світлофору, виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу автомобілю Subaru Impreza, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з ним. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальних збитків.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі особа яка притягається до адміністративної відповідальності, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції повною мірою не взяв до уваги той факт, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений з грубими порушеннями, а саме: не внесення роботи 12 червня 2026 о 08:45 світлофорного об`єкту просп. Мануйлівський - вул. Просвітянська, при цьому, за клопотанням сторони захисту судом витребувано в КП «Транспортна інфраструктура міста» відомості щодо роботи світлофорів 12 червня 2026 о 08:45.
???Вважає, що судом не було надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_3 .
Зауважує, що автомобіль Daewoo рухався по просп. Манулівський в напрямку просп. Слобожанський на зелений сигнал світлофору, зупинився на перехресті для виконання повороту ліворуч.
Автомобіль Subaru рухався в зустрічному напрямку прямо в правій полосі. Коли в зустрічному напрямку увімкнувся червоний сигнал світлофору, автомобілі в лівій полосі зупинилися перед пішохідним переходом, а автомобіль Subaru продовжив рух, зіткнувшись з автомобілем Daewoo, який в цей час здійснював поворот ліворуч.
Стверджує, що фактичні висновки суду суперечать реальним обставинам справи, оскільки вину інших учасників ДТП не було належним чином перевірено.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній.
Потерпілий ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.124 КУпАП. 
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП.
Всі об`єктивні дані справи в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність встановлення вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні ним, як учасником дорожнього руху п 16.6 ПДР України, оскільки порушення водієм цих вимог ПДР України перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що спричинили пошкодження транспортних засобів.
Так, адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 16.6 Правил дорожнього руху України, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Отже, водій, який здійснює поворот ліворуч на регульованому перехресті, перед початком та під час виконання такого маневру повинен переконатися у безпечності його здійснення та не створювати перешкод транспортним засобам, які мають перевагу в русі.
Апеляційний суд враховує доводи ОСОБА_1 про те, що він рухався на зелений сигнал світлофора, а також посилання на різницю в тривалості дозволяючого сигналу для напрямків руху.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, витребував у КП «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради відомості щодо роботи світлофорного об`єкта на перехресті просп. Мануйлівського та вул. Просвітянської 12 червня 2026 року о 08 год. 45 хв.
Згідно з наданою інформацією, зазначений світлофорний об`єкт працював у трифазному режимі відповідно до програми, закладеної у дорожній контролер.
Зокрема, першою фазою передбачався рух транспортних засобів по просп. Мануйлівському в напрямку просп. Слобожанського з лівим поворотом на вул. Просвітянську, а другою фазою передбачалося продовження такого руху. Третьою фазою передбачався рух транспортних засобів з вул. Просвітянської в обох напрямках на просп. Мануйлівський.
Водночас, сама по собі наявність певної програми роботи світлофорного об`єкта не дає підстав для безумовного висновку про те, який саме сигнал світлофора був увімкнений для кожного з учасників дорожнього руху в момент безпосереднього виникнення небезпеки та зіткнення.
Зазначена інформація підтверджує режим роботи світлофорного об`єкта, однак не містить відомостей про конкретну секунду циклу, на якій перебував дорожній контролер у момент зіткнення, та не встановлює факту несправності світлофорного об`єкта.
Таким чином, наведена інформація не спростовує встановленої судом першої інстанції обставини, що ОСОБА_1 , здійснюючи поворот ліворуч, допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом.
Отже, доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений з грубими порушеннями, оскільки до протоколу не було внесено роботу світлофорного об`єкту просп. Мануйлівський - вул. Просвітянська 12 червня 2026 о 08:45, не заслуговують на увагу, так як зазначену інформацію було витребувано судом першої інстанції, про що зазначено в оскаржуваній постанові. 
До того ж, доводи апелянта про те, що тривалість сигналів світлофора автоматично підтверджує рух автомобіля Subaru Impreza на заборонений сигнал, є припущенням, яке не підтверджене достатньою сукупністю об`єктивних доказів.
Апеляційний суд також перевірив доводи скарги щодо неналежної оцінки показань свідка.
Свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що був очевидцем ДТП та бачив, як автомобіль Daewoo Lanos рухався по просп. Мануйлівському на зелений сигнал світлофора, зупинився на перехресті для виконання повороту ліворуч, а автомобіль Subaru Impreza рухався у зустрічному напрямку прямо.
За словами свідка, після ввімкнення червоного сигналу світлофора для зустрічного напрямку автомобілі в лівій смузі зупинилися перед пішохідним переходом, тоді як автомобіль Subaru Impreza продовжив рух, після чого відбулося зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos.
Апеляційний суд не залишає поза увагою зазначені показання та враховує їх під час оцінки доказів.
Водночас, зазначені показання не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Зокрема, свідок не повідомив суду точного моменту, коли саме змінився сигнал світлофора, не навів об`єктивних даних щодо тривалості відповідних сигналів та не міг підтвердити технічні параметри роботи світлофорного об`єкта.
Крім того, показання свідка щодо руху автомобіля ОСОБА_4 після зміни сигналу світлофора на червоний є лише одним із доказів у справі та підлягають оцінці поряд з іншими доказами.
За змістом ст. 252 КУпАП жоден доказ не має наперед встановленої сили, а тому суд першої інстанції мав право оцінити показання свідка у сукупності з іншими доказами та дійти висновку про їх недостатність для спростування встановлених обставин.
Доводи апеляційної скарги про те, що саме водій автомобіля Subaru Impreza порушив Правила дорожнього руху, проїхавши перехрестя на заборонений сигнал світлофора, також не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки справа розглядається виключно в межах складеного протоколу, і суд не вправі вирішувати питання щодо винуватості особи, стосовно якої протокол на розгляд не надходив в межах даної судової справи.
Разом з тим, матеріали цієї справи не містять достатніх та беззаперечних доказів, які б дозволяли встановити, що єдиною причиною ДТП був саме проїзд автомобілем Subaru Impreza на заборонений сигнал світлофора.
До того ж, сам по собі факт можливого порушення Правил дорожнього руху іншим учасником ДТП не виключає відповідальності ОСОБА_1 за його власне порушення Правил дорожнього руху, якщо таке порушення встановлено належними доказами та перебуває у причинному зв`язку з наслідками ДТП.
Варто зазначити, що наявність у матеріалах справи суперечливих пояснень водіїв та свідка щодо сигналів світлофора не спростовує встановленого факту зіткнення транспортних засобів у момент виконання ОСОБА_1 повороту ліворуч.
Важливим є також те, що ОСОБА_1 сам підтвердив факт виконання повороту ліворуч, оскільки саме на водія, який здійснює такий маневр, Правилами дорожнього руху покладено обов`язок діяти таким чином, щоб не створювати небезпеки та перешкод іншим учасникам дорожнього руху.
Отже, наведені апелянтом доводи щодо руху автомобіля Subaru Impreza на заборонений сигнал світлофора свого об`єктивного підтвердження не знайшли, оскільки надана інформація КП «Транспортна інфраструктура міста» підтверджує лише запрограмований режим роботи світлофорного об`єкта, але не встановлює фактичний сигнал світлофора безпосередньо в момент ДТП. Пояснення водіїв є суперечливими, а показання свідка не дають можливості достовірно визначити фазу роботи світлофора на момент зіткнення. Водночас факт виконання ОСОБА_1 повороту ліворуч та зіткнення із зустрічним транспортним засобом є встановленим. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано оцінив наявні докази в їх сукупності та дійшов висновку про недоведеність версії захисту щодо проїзду автомобілем Subaru Impreza на заборонений сигнал світлофора, а тому підстав для скасування постанови не вбачається.
При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,  ОСОБА_1 реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відтак, доводи скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, зазначені ним доводи спростовуються матеріалами справи, а будь-яких інших доказів щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.
Доказів зворотного матеріали справи не містять, а позиція ОСОБА_1 повністю спростовується матеріалами справи.
Та обставина, що поліцейські та суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.
Сукупність досліджених в суді першої та апеляційної інстанцій доказів підтверджує, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані вірно за ст. 124 КУпАП, які виразилися у порушенні учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Апеляційний суд здійснив повний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, безпосередньо дослідив матеріали справи, перевірив законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, надав оцінку всім доводам апелянта та забезпечив реалізацію ним процесуальних прав, гарантованих статтею 268 КУпАП.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене, викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
При розгляді справи судом порушень вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом. 
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду – без зміни. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04 серпня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун