ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 272/666/24
провадження № 61-1120св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради Житомирської області, 
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бебікар», ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАУЗ і К», 
треті особи:  ОСОБА_2 , приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАУЗ і К» - адвоката Сірої Аліни Василівни на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Чуб І. А., та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Борисюка Р. М., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 
Короткий зміст позовної заяви

У червні 2024 року керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради Житомирської області (далі - Андрушівська міська рада) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бебікар» (далі - ТОВ «Бебікар»), ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАУЗ і К» (далі - ТОВ «ХАУЗ і К»), треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я. (далі - приватний нотаріус Сєтак В. Я.), про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки, обтяження.

Позовну заяву прокурор мотивував тим, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі № 906/1318/23 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення 395 775,09 грн безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки без оформлення права користування нею та несплату ним орендної плати.

Прокурор зазначав, що 26 липня 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП 118038» (далі - ТОВ «АТП 11838») (попередній власник нерухомого майна) уклало з Андрушівською міською радою 26 липня 2011 року договір оренди землі, на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, строк дії якого закінчився 25 липня 2015 року.
Лише 15 серпня 2021 року TOB «Бебікар» звернулося до Андрушівської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації з встановлення меж земельної ділянки, а рішенням від 01 жовтня 2021 року органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі в оренду ТОВ «Бебікар» земельної ділянки, площею 2,8794 га, кадастровий номер 1820310100:01:010:0012. Термін дії рішення - 6 місяців. Однак, ТОВ «Бебікар» протягом встановленого строку технічну документацію із землеустрою не виготовило та в подальшому договір оренди земельної ділянки із Андрушівською міською радою не уклало. Однак продовжувало використовувати земельну ділянку комунальної власності без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав згідно зі статтями 125, 126 ЗК України.

01 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики у сумі 760 000,00 грн, а 01 грудня 2023 року ТОВ «Бебікар», як майновий поручитель ОСОБА_2 , у забезпечення вказаного договору позики, уклало з ОСОБА_1 договір іпотеки, за яким передало ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно - нежитлові будівлі загальною площею 3 515,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер 1820310100:01:010:0012, власником якої є Андрушівська міська рада.
13 лютого 2024 року ОСОБА_1 передала право вимоги за договорами позики та іпотеки ТОВ «ХАУЗ і К», отже, новим кредитором та іпотекодержателем стало ТОВ «ХАУЗ і К», а 19 березня 2024 року ОСОБА_2 подав заяву, у якій не заперечував проти реєстрації за ТОВ «ХАУЗ і К» права власності на нежитлові будівлі - предмет іпотеки у рахунок боргу за договором позики. 

Прокурор указував, що з аналізу ланцюга переходу права власності на комплекси нерухомого майна встановлено, що перехід права власності здійснювався лише між взаємопов`язаними особами. Усі юридичні особи, між якими відбувався перехід права власності на об`єкт спірного нерухомого майна, зареєстровані за однією адресою.

Зазначав, що договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, договір про відступлення прав за договором іпотеки відбулись під час судового розгляду справи № 906/1318/23. На час вчинення оспорюваного правочину ТОВ «Бебікар» знало, що з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі у 2011 році, воно договір оренди земельної ділянки не укладало, орендну плату за користування землею не сплачувало, судом відкрито провадження щодо стягнення безпідставно збережених коштів, тому могло передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання такого зобов`язання та вжило заходів щодо ухилення від їх настання, вивівши його з-під процедури звернення стягнення на це майно. 

Прокурор просив суд:
- визнати недійсним договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 грудня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Бебікар», посвідчений приватним нотаріусом Сєтак В. Я за реєстровим №14028;
- визнати недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки від 01 грудня 2023 року, укладений 13 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ХАУЗ і К», посвідчений приватним нотаріусом Сєтак В. Я за реєстровим № 1727;
- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іпотеки (номер запису про іпотеку - 52776488, дата, час державної реєстрації - 01 грудня 2023 року, 17:36:25, здійснену приватним нотаріусом Сєтак В. Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер: 14028, виданий 01 грудня 2023 року, видавник - приватний нотаріус Сєтак В. Я.); номер запису про обтяження - 52776759, дата, час державної реєстрації - 01 грудня 2023 року 17:59:35; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; здійснене приватним нотаріусом Сєтак В. Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер - 14028, виданий 01 грудня 2023 року, видавник - приватний нотаріус Сєтак В. Я.).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року позовні вимоги прокурора задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 грудня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Бебікар», посвідчений приватним нотаріусом Сєтак В. Я. за реєстровим № 14028.
Визнано недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки від 01 грудня 2023 року, укладений 13 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ХАУЗ і К», посвідчений приватним нотаріусом Сєтак В. Я. за реєстровим № 1727.
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іпотеки (номер запису про іпотеку - 52776488, дата, час державної реєстрації - 01 грудня 2023 року 17:36:25; здійснену приватним нотаріусом Сєтак В. Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер -14028, виданий 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Сєтак В. Я.); номер запису про обтяження - 52776759; дата, час державної реєстрації - 01 грудня 2023 року 17:59:35; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; здійснене приватним нотаріусом Сєтак В. Я. на підставі іпотечного договору, серія та номер - 14028, виданий 01 грудня 2023 року, видавник - приватний нотаріус Сєтак В. Я.
Стягнуто з ТОВ «Бебікар», ОСОБА_1 , ТОВ «ХАУЗ і К» на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір по 3 532,66 грн з кожного.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналося ТОВ «ХАУЗ і К» залишено без задоволення, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року - без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на час вчинення оспорюваного правочину ТОВ «Бебікар» знало про те, що з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі, ним договір оренди земельної ділянки не укладався, орендна плата за користування землею не сплачувалася та відкрито судове провадження щодо стягнення безпідставно збережених коштів. Отже, товариство могло передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання такого зобов`язання та вжило заходів щодо ухилення від їх настання, вивівши його з-під процедури звернення стягнення на це майно. За таких обставин, дії відповідачів не можна розцінювати як добросовісні, оскільки, уклавши оспорювані договір іпотеки та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, ТОВ «Бебікар» стало неплатоспроможним. Укладаючи оспорювані правочини, відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача (кредитора), оскільки ці правочини були направлені на уникнення звернення стягнення на майно ТОВ «Бебікар».

Спростовуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вказав, що на момент укладення оспорюваних правочинів, перед ТОВ «Бебікар» існувало зобов`язання з повернення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, борг ТОВ «Бебікар» у добровільному порядку сплачений не був. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сплата боргу не скасовує факт вчинення правочину з порушенням, що робить його недійсним.

Короткий зміст касаційної скарги 

У січні 2026 року представник ТОВ «ХАУЗ і К» - адвокат Сіра А. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року, в якій просила судскасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

27 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ТОВ «ХАУЗ і К» залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

12 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Андрушівського районного суду Житомирської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У березні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скаргамотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, внаслідок чого ухвалили помилкові судові рішення.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16 (провадження № 14-499цс19), від 19 січня 20221 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) та інші, у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), справі № від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21), від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22), від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) та інші.

Заявник указує, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Указує, що спірне майно зареєстровано за відповідачем, з яким позивач не перебував у зобов`язаних правовідносинах, отже, є підстави для застосування такого речово-правого способу захисту як витребування майна за правилами статті 388 ЦК України. При цьому оспорювання ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного нерухомого майна або документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права іпотеки за відповідачем, не є ефективним способом захисту прав власників.
Ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу чи юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Суди, визнаючи оспорювані правочини недійсними, як такі, що укладені на шкоду кредитору, виходили з того, що у жовтні 2023 року Господарський суд Житомирської області відкрив провадження у справі за позовом прокурора, поданого в інтересах Андрушівської міської ради, до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 385 092,79 грн. Однак суди не врахували, що на день ухвалення рішення у цій справі ТОВ «Бебікар» не мало жодної заборгованості перед позивачем, скільки згідно з платіжною інструкцією від 26 травня 2025 року, на виконання рішення господарського суду, сплатило 424 002,07 грн. Таким чином, заявник указує, що з цього часу відпала будь-яка мета для позаконкурентного оскарження договору іпотеки, договору відступлення прав вимоги, оскільки ТОВ «Бебікар» не має будь-яких боргів перед позивачем. 

Суди неправильно застосували положення статей 3, 13, 234 ЦК України.

Посилаючись на положення статей 3, 627 ЦК України, статей 6, 43 ГК України, заявник указує, що визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони правочину, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи, порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2026 року керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної і інстанції - без змін, яка такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 жовтня 2023 року Господарський суд Житомирської області відкрив провадження у справі № 906/1318/23 за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів унаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн.

01 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики у сумі 760 000,00 грн, що на момент укладання договору позики становила еквівалент 20 000,00 доларів США.

01 грудня 2023 року між ТОВ «Бебікар» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_1 виступає іпотекодержателем, а ТОВ «Бебікар» - іпотекодавець, виступає майновим поручителем ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 1.1 договору іпотеки - цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики від 01 грудня 2023 року, укладеного між іпотекодержателем та ОСОБА_2 , за умовами якого іпотекодержатель надав ОСОБА_2 позику у сумі 760 000,00 грн, що на момент укладання договору позики становило еквівалент 20 000,00 доларів США на умовах, викладених у договорі позики, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму грошей до 10 грудня 2023 року.

Згідно з пунктом 1.2 договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме 1.2.1. нежитлові будівлі загальною площею 3 515,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомого майна в цілому складається із будівель: клуб - літ «А» площею 147,3 кв. м; адмінбудинок - літ. «А-2» площею 450 кв. м; побутовий корпус - літ. «Б-2» площею 635,6 кв. м; склад паливно-мастильних матеріалів- літ. «Г» площею 20,6 кв. м; будівля мийки автомобілів - літ. «Є» площею 20,6 кв. м; будівля профілакторію - літ «Ж» площею 420,6 кв. м; будівля диспетчерської - літ. «Л» площею 148,3 кв. м; майстерня - літ «М» площею 1 111,8 кв. м; будівля парокотельні - літ. «М1» площею 118,8 кв. м; будівля складу -літ «З» площею 202 кв. м; виробнича будівля - літ «Н» площею 101 кв. м; будівля складу - літ. «О» площею 135 кв. м; будівля КТП - літ «П» площею 4 кв. м; уборна - літ. «У», літ. «У1», резервуар для палива - літ. «Р, Р1,Р2», навіс - літ «М2», навіс № 3, огорожа № 1, 2, колодязь № 4, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1820310100:01:010:0012.

Предмет іпотеки належить іпотекодержателю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Силіним С. В. 01 вересня 2011 року за № 998, дублікат якого виданий 16 листопада 2011 року за № 1320.

Згідно з пунктом 1.3 договору сторони оцінюють предмет іпотеки у сумі 760 000,00 грн. Вказаний договір 01 грудня 2023 року посвідчений приватним нотаріусом Сєтак В. Я. та зареєстрований у реєстрі № 14028.

13 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ХАУЗ і К» укладений договір про відступлення права за договором іпотеки, посвідчений 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Сєтак В. Я. за реєстровим № 14028.
За розділом 1 «Загальні положення» договору, у зв`язку з укладенням 13 лютого 2024 року між первісним іпотекодавцем ( ОСОБА_1 ) та новим іпотекодержателем (ТОВ «ХАУЗ і К») договору про відступлення прав вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 грудня 2023 року, відступлено право вимоги за договором позики новому іпотекодержателю. В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 01 грудня 2023 року сторони уклали договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Сєтакою В. Я. за реєстровим № 14028, укладений між ТОВ «Бебікар», яке виступило майновим поручителем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 1.1 договору про відступлення прав за договором іпотеки визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотекодержателю права іпотекодержателя за договором іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченим приватним нотаріусом Сєтак В. Я. 01 грудня 2023 року за реєстровим № 14028 в цілому, включаючи, але обмежуючись, у разі невиконання боржником та/або іпотекодавцем зобов`язань за договором позики, право задовільнити свої вимоги за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки. Сторони домовились, що зміна іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникла на підставі договору іпотеки, вважаються такою, що відбулася, а права за договором іпотеки вважаються відступленими новому іпотекодержателю з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору. З моменту набуття чинності цим договором до нового іпотекодержателя переходять усі права первісного іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникли на підставі договору іпотеки, в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

14 лютого 2024 року ТОВ «ХАУЗ і К» направило до ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушень, а саме вимагало повернути суму боргу у розмірі 760 000,00 грн протягом 30 днів з моменту отримання цієї письмової вимоги про усунення порушень. У випадку невиконання вказаної вимоги ТОВ «ХАУЗ і К» висловило намір про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові будівлі загальною площею 3 515,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реєстрації за собою права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

19 березня 2024 року ОСОБА_2 подав заяву, згідно з якою вказав на неможливість виконати умови договору позики від 01 грудня 2023 року та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Сетак В. Я. за № 14208. Цією ж заявою ОСОБА_2 не заперечував проти реєстрації за ТОВ «ХАУЗ і К» права власності на нежитлові будівлі загальною площею 3 515,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта - 2396409718203.
19 березня 2024 ТОВ «Бебікар» в особі директора Кочеткова А. Я. подало заяву про неможливість виконати умови договору позики від 01 грудня 2023 року та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Сетак В. Я. за № 14208, та не заперечує проти реєстрації за ТОВ «ХАУЗ і К» права власності на нежитлові будівлі загальною площею 3 515,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта - 2396409718203.

Рішенням № 2/2024 єдиного учасника ТОВ «Бебікар» від 19 березня 2024 року у зв`язку з неможливістю виконати умови договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 грудня 2023 року та договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Сєтак В. Я. 01 грудня 2023 року за № 14028, право вимоги за яким відступлено ТОВ «ХАУЗ і К» у рахунок виконання зобов`язання, прийнято рішення надати згоду на реєстрацію за ТОВ «ХАУЗ і К» право власності на нежитлові будівлі площею 3 515,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта - 2396409718203.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2024 року позов керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Андрушівської міської ради до ТОВ «Бебікар» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки на суму 395 775,09 грн задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто 5 776,39 грн судового збору.

06 грудня 2024 року державний виконавець Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Богунського ВДВС у м. Житомирі) виніс постанову про відкриття ВП № НОМЕР_1 про стягнення з ТОВ «Бебікар» на користь Андрушівської міської ради 385 092,79 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Постановою державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі від 27 травня 2025 року у ВП № НОМЕР_1 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2024 року.
Установлено, що ОСОБА_2 , згідно з витягом з Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (далі - ЄДРПОУ) є директором ТОВ «Далта» (код ЄДРПОУ 40216596), яке зареєстроване за адресою: м. Житомир, пров. Винокурний 1, будинок 48Б, кінцевим бенефіціарним власником та засновником якого є ОСОБА_3 .

Згідно з витягом з ЄДРПОУ ТОВ «Бебікар» засновано 28 липня 2010 року та зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Керівником ТОВ «Бебікар» виступає ОСОБА_4 , а кінцевим бенефіціарним власником та засновником є ОСОБА_3 

ТОВ «ХАУЗ і К» засновано 04 січня 2024 року та зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Керівником ТОВ «ХАУЗ і К» був ОСОБА_4 , згодом змінився на ОСОБА_5 , а кінцевим бенефіціарним власником та засновником є ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Бухпрогрес» (код ЄДРПОУ 37220906), яке зареєстроване за адресою: м. Житомир, пров. Винокурний 1, будинок 48Б, уповноваженою особою якого є Кочетков А. Я.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суди попередніх інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ТОВ «ХАУЗ і К» - адвоката Сірої А. В. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Під час кваліфікації дій як таких, що свідчать про зловживання правом, суд надає оцінку наявності негативних наслідків для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); правовому статусу особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та і здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Фраудаторні правочини вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.
Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення, зокрема, унеможливлюється звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.

У постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24) Велика Палата Верховного Суду, кваліфікуючи правочин як фраудаторний і визначаючи правові підстави для визнання його недійсним, застосовувала норми пункту 6 частини першої статті 3, частин першої - четвертої статті 13, частини першої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

У постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24 (провадження №12-28гс25) Велика Палата Верховного Суду підтримала свій висновок та зазначила, що підстава для кваліфікації правочину як фраудаторного і визнання його недійсним за статтями 3, 13 ЦК України (всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом) є достатньою. Оспорити такий правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою своїх прав. 
Отже, позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19, від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16, від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20 (провадження № 61-7390св22), від 08 жовтня 2025 року у справі № 567/1188/23 (провадження № 61-6868св25).

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами щодо кредитора (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 753/11680/20 (провадження № 61-1432св23)).

Верховний Суд зауважує, що, обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, який передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Розглядаючи спори про визнання недійсними договорів як таких, що вчинені боржником на шкоду кредитору, слід надавати оцінку наявності ознак фраудаторності, про які стверджує позивач, як у кожному договорі, так і в договорах (якщо їх декілька) у сукупності як таких, що складають певну послідовність пов`язаних дій, спрямованих на виведення майна з власності боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2026 року № 910/6654/24 (провадження № 12-28гс25)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24 (провадження № 12-28гс25) вказала, що для застосування конструкції фраудаторного правочину важливо, щоб кредитору належало суб`єктивне цивільне право (зокрема, право вимоги). Верховний Суд неодноразово аналізував поняття фраудаторного правочину, тобто правочину, який вчиняється на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Тому для застосування вказаного поняття не обов`язково щоб існувало судове рішення про стягнення, зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 159/5846/23, від 30 липня 2025 року у справі № 766/2529/24).

Обґрунтовуючи заявлені у справі вимоги, прокурор зазначав, що оспорювані правочини мають фраудаторну природу, оскільки укладені з метою ухилення від виконання зобов`язання ТОВ «Бебікар» перед власником земельної ділянки - Андрушівською міською радою з повернення безпідставно збережених коштів внаслідок використання земельної ділянки без оформлення права користування нею та несплату ним орендної плати.

Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (постанова Верховного Суду від 14 січня 2026 року у cправі № 910/14000/24). 

Заявник у касаційній скарзі, зокрема, посилається на те, що ТОВ «ХАУЗ і К», у власність якого перейшло нерухоме майно, не є боржником перед міською радою, а на час ухвалення рішення судом першої інстанції рішення господарського суду було повністю виконано. Суди не з`ясували ту обставину, що учасники цих договорів мали дійсний намір на їх виконання, а позивач не довів, що оспорювані договори укладалися за відсутності їх учасників наміру створювати юридичні наслідки.

У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що 13 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ХАУЗ і К» укладений договір про відступлення права за договором іпотеки, укладеним та посвідченим 01 грудня 2023 року, за умовами якого відступлено право вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 грудня 2023 року, новому іпотекодержателю - ТОВ «ХАУЗ і К», який 14 лютого 2024 року направив позичальнику ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушень протягом 30 днів.

19 березня 2024 року єдиний учасник ТОВ «Бебікар» ОСОБА_3 , з урахуванням письмової згоди ОСОБА_2 , заяви директора ТОВ «Бебікар» ОСОБА_4 , датованих 19 березня 2024 року, прийняв рішення надати згоду на реєстрацію за ТОВ «ХАУЗ і К» (засновано 04 січня 2024 року власником ОСОБА_1 ) право власності на нежитлові будівлі площею 3 515,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта - 2396409718203.

Верховний Суд зауважує, що суди попередніх інстанцій правильно врахували, що оспорювані правочини, на підставі яких ТОВ «ХАУЗ і К» набуло право власності на спірне нерухоме майно, вчинені між пов`язаними особами ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), ці правочини були направлені на протиправний перехід права власності на нерухоме майно до пов`язаних осіб, з метою приховати це майно від звернення стягнення на нього в порядку виконання рішення суду в майбутньому, отже, суперечать положенням пункту 6 частини першої статті 3, та частини третьої статті 13 ЦК України.

При цьому, суд касаційної інстанції констатує, що боржник (ТОВ «Бебікар») не спростував відсутність зобов`язань перед міською радою за користування земельною ділянкою без оформлення права користування нею як на час укладення оспорюваних правочинів, так і на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення. 

Враховуючи, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24 виклала висновок щодо недопустимості одночасної кваліфікації оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3,13 ЦК України), суди попередніх інстанцій помилково послалися на приписи статті 234 ЦК України, однак це не потягло за собою ухвалення ними помилкового рішення по суті цього спору.

Аналогічних висновків щодо правової кваліфікації правочинів Верховний Суд дійшов у постанові від 13 березня 2026 року у справі № 448/526/24 (провадження № 61-15120св25). 

Ураховуючи, що оспорювані правочини є таким, що вчиненні на шкоду кредитору, однак не є фіктивними, колегія суддів не вбачає підстав для аналізу доводів касаційної скарги щодо відсутності/наявності в учасників правочинів наміру створити юридичні наслідки.

Отже, доводи касаційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.

Оскільки зазначені правочини вчинені на шкоду кредитору, а сплата боргу не скасовує факт вчинення правочину з порушенням, що робить його недійсним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання договору іпотеки від 01 грудня 2023 року та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 13 лютого 2024 року недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

Колегія суддів спростовує доводи касаційної скарги щодо способу захисту, обраного прокурором, оскільки ці доводи суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пунктах 148, 149 постанови від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24 (провадження № 12-28гс25). 

Колегія суддів враховує, що касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності оскаржуваних судових рішень в частині висновків про скасування державної реєстрації права власності, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України цим висновкам суд касаційної інстанції оцінки не надає. 

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій інстанції не взяли до уваги висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що зазначені у касаційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки судів попередніх інстанцій, зроблені за наслідками розгляду справи по суті, узгоджуються з нормативно-правовим обґрунтуванням та правовими висновками, викладеними у наведених у касаційній скарзі постановах.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАУЗ і К» - адвоката Сірої Аліни Василівни залишити без задоволення.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк