Справа № 466/6708/25
Провадження № 2/466/453/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді Баєвої О.І.
секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.
з участю: 
представника позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , з участю третіх осію, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, -
в с т а н о в и в :
16.07.2025 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить в якій просить стягнути з відповідача 105712,39 грн матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля та 31667,10 грн моральної шкоди.
Позовні вимоги було обґрунтовує тим, що 18.07.2024 року о 12.15 год. ОСОБА_2 на вул. Тичини, 17 у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Ford Grand C-MAX», д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Хвильового, не надав переваги в русі автомобілю марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2025 року у справі 466/7828/24, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.02.2025 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та судовий збір у розмірі 605,60 грн в дохід держави. 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ОСОБА_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» за полісом № 221883090. 
Позивач зазначає, що 20.02.2025 року йому було виплачено страхове відшкодування шкоди в розмірі 47100,21 грн, з яких 1500 грн витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП та 45600,21 грн вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. 
Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження №22176, складеного 22.04.2025 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, становила 167979,70 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля становила 62267,31 грн.
На підставі вказаного висновку страховик здійснив йому доплату страхового відшкодування шкоди в розмірі 16667,10 грн, яка знаходиться в межах ліміту страхового відшкодування шкоди, а також відшкодував вартість автотоварознавчого дослідження в розмірі 7000 грн. 
Відтак позивач вважає, що оскільки вартість відновлювального ремонту його автомобіля становила 167979,7 грн, то для повного відшкодування шкоди винуватець ДТП зобов`язаний відшкодувати йому 105712,39 грн, що є різницею між повним розміром матеріальної шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням. 
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то позивач зазначив, що після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, який перебуває в його користуванні, був не на ходу, а тому він втратив можливість пересуватись автомобілем. В день ДТП він змушений був вирішувати питання з евакуацією автомобіля та організовувати власне пересування по особистих справах, а також змушений був користуватися громадським транспортом або послугами таксі. Наведене спричинило йому дискомфорт з огляду на те, що було збільшено час тривалості поїздок та змінено звичний уклад життя. Окрім того, зазначив, що ОСОБА_2 всілякими способами намагався уникнути адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, надавав неправдиву версію механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди та затягував розгляд справи про адміністративне правопорушення, а тим самим і виплату страхового відшкодування. Відтак, позивач вважає що справедливим та розумним буде відшкодування йому винуватцем ДТП моральної шкоди в розмірі 31667,10 грн. 
Ухвалою суду від 17 липня 2025 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
13.08.2025 року відповідач скерував на адресу суду відзив, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог та просив в позові відмовити з огляду на те, що постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2025 року у справі 466/7828/24, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не є обов`язковим доказом вини особи та не означає, що особа автоматично зобов`язана відшкодувати збитки у цивільній справі. При цьому, відповідач посилався на постанову Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 та постанову Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі №240/12/17. Також, відповідач висловив зауваження щодо неповноти висновку експерта №22176 від 22.04.2025 року, покликався на відсутність всіх аркушів експертизи та відсутність Акту огляду (КТЗ), який, в свою чергу, присутній у Звіті № ФД-0390 від 30.07.2024. Крім того зазначив, що висновок №22716 жодним чином не підтверджує те, що зазначені у ньому роботи та запасні частини є необхідні для проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача, у такому немає деталізації. Вказує, що позивач не довів, що виплати страховика недостатньо для проведення відновлювального ремонту. Просив визнати зазначений експертний висновок недопустимим доказом. Щодо моральної шкоди, відповідач вказав, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань, тривалість психоемоційного впливу або потребі в лікуванні, саме: факт перенесених моральних страждань; їх інтенсивність, тривалість, зв`язок з ДТП; наслідки для здоров`я, психоемоційного стану; необхідність лікування або втрати працездатності. Відтак, такі вимоги позивача є абстрактними, розрахованими лише на суб`єктивну оцінку, а моральна шкода може обґрунтованою та підтвердженою доказами, а саме медичними документами, висновками психологів, тощо. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач вказує, що розмір таких витрат не є співмірним обсягу справи, не підтверджена складність справи чи обсяг наданих послуг. Наголошує на тому, що справа не є складною або об`ємною (один позов, стандартна ДТП). Відтак просить відмовити у стягненні таких витрат. 
В судовому засіданні представник позивача адвокат Петрик О.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив.
Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 
Від третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вони вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо відшкодування шкоди в користь ОСОБА_3 .
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 18.07.2024 року о 12:15 год. ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «Ford Grand C-MAX», д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Хвильового, не надав переваги в русі автомобілю марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2025 року у справі 466/7828/24, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.02.2025 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та судовий збір у розмірі 605,60 грн в дохід держави.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Grand C-MAX», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» за полісом № 221883090.
Власником транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , є матір позивача ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_4 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданим 09.04.2025 року Старосільською сільською радою Сарненського району Рівненської області. Разом з нею проживали сини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 26.06.2025 року.
ОСОБА_3 має право керування транспортними засобами, що підтверджується його посвідченням водія НОМЕР_5 та керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 18.07.2024 року в момент настання дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно Звіту №ФД-0390 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного на замовлення ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна», вартість відновлювального ремонту цього автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без ПДВ становить 45600,21 грн.
З квитанції ФОП ОСОБА_7 від 19.08.2024 року вбачається, що позивачем було понесено витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП та СТО в розмірі 1500 грн.
30.01.2025 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» з заявою про страхову виплату, в якій просив відшкодувати витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 1500 грн та визначений страховиком розмір шкоди.
20.02.2025 року ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» виплатило позивачу страхове відшкодування шкоди в розмірі 47100,21 грн., з яких 1500 грн витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП та 45600,21 грн вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, що підтверджуються випискою з банківської карти позивача.
Виплаченого страхового відшкодування було недостатньо позивачу для проведення ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля, а тому він замовив експертне автотоварознавче дослідження для визначення повної вартості відновлювального ремонту автомобіля.
З висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження №22176, складеного 22.04.2025 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем, вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, становила 167979,70 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу вказаного автомобіля становила 62267,31 грн.
07.05.2025 року позивач через представника ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» з заявою про доплату страхового відшкодування в розмірі 16667,10 грн в якій вказав, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 18.07.2024 року, яка визначена у висновку експерта №22176, складеного 22.04.2025 року, була на 16667,10 грн більшою ніж та сума, яку позивачу виплатив страховик, а тому просив здійснити доплату страхового відшкодування в розмірі 16667,10 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 7000 грн. Разом 23667,10 грн (в межах ліміту відповідальності).
З виписки з банківського рахунку позивача вбачається, що 11.07.2025 року ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» здійснило позивачу доплату страхового відшкодування шкоди у розмірі 23667,10 грн.
Отже, різниця між виплаченою страховою компанією сумою відшкодування та розміром завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди складає 105712,39 грн.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає відповідача таким, що повинен відшкодувати йому завдану матеріальну та моральну шкоду, внаслідок пошкодження автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
З огляду на те, що позивачем надано докази користування пошкодженим транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_3 на достатній правовій підставі, саме позивачу здійснювалась виплата страхового відшкодування страховиком, то позивач має право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням цього автомобіля.
Положенням ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте із вказаних правил відшкодування шкоди безпосередньо винною особою є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (стаття 980 ЦК України).
Саме на забезпечення таких зобов`язань 01.07.2004 було прийнято Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-IV), який набрав чинності 01.01.2005 та втратив чинність 01.01.2025.
20.06.2024 набрав чинності та 01.01.2025 був введений в дію Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у новій редакції (Закон №3720-IX).
Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик за договором страхування. 
Відповідно до пункту 6 розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3720-IX, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.
На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону.
Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону №3720-IX, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті. 
В той же час, дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_3 , трапилась 18.07.2024 року, тобто в період дії Закону №1961-IV та є страховим випадком в розумінні цього закону. Відтак, страхове відшкодування здійснюється за правилами в порядку, визначеному Законом №1961-IV.
Відповідно до ст. 6 №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Відповідно до статті 29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовувалися витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Отже, за правилами Закону №3720-IX, страховик (МТСБУ) здійснює страхову виплату у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди. Однак, за правилами Закону №1961-IV, страхове відшкодування здійснювалося у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відтак, ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 62267,31 грн, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу, яка визначена у висновку експерта №22176, складеного 22.04.2025 року судовим експертом Хододцовим Д.В., на замовлення позивача.
Таким чином, страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у відповідності до 29 Закону №1961-IV, в межах ліміту своєї відповідальності.
В той же час, згідно висновку експерта №22176 від 22.04.2025 року, повна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 167979,70 грн.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2025 року у справі 466/7828/24, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не є обов`язковим доказом вини особи та не означає, що особа автоматично зобов`язана відшкодувати збитки у цивільній справі. 
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відтак, постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2025 року у справі 466/7828/24, залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.02.2025 року, є достатнім доказом винуватості ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено автомобіль позивача.
Факт того, що відповідач не визнає свої вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не є підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.
Суд критично оцінює доводи відповідача про визнання висновку №22176 від 22.04.2025 року недопустимим доказом розміру завданої позивачу шкоди з огляду на те, що судом не встановлено невідповідностей такого висновку вимогам ст. 102 ЦПК України. Вказаний висновок підготовлений для подання до суду та містить відомості про те, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Представником позивача було надано суду для дослідження оригінал такого висновку, який спростовує зауваження відповідача щодо відсутності аркушів. Законодавством не передбачено обов`язку експерта складати Акт чи протокол огляду пошкодженого автомобіля. Усі пошкодження автомобіля перелічені в дослідницькій частині висновку експерта та в ремонтних калькуляціях, долучених до висновку. Інші зауваження відповідача зводяться до незгоди з визначеною експертом вартістю відновлювального ремонту автомобіля. Відповідач, в свою чергу, не заявляв клопотань про призначення експертизи та не надав доказів, які б спростовували докази, надані позивачем.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) (п. 79) звертала увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. (п. 85).
Суд враховує, що в ЦК України закріплено загальний принцип повного відшкодування збитків, що випливає з ч. 3 ст. 22 та з ч. 1 ст 1166. Повним відшкодування майнової шкоди позивачу є компенсація йому вартості-відновлювального ремонту транспортного засобу, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди
Оскільки, вартість відновлювального ремонту автомобіля (167979,70 грн), перевищує ліміт відповідальності страховика ( 62267,31 грн), то у відповідності до ст. 1194 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), що становить 105712,39 грн, а тому позов цій частині підлягає до задоволення.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі суд виходить із наступного.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Позивач у позовній заяві вказував, що автомобіль після дорожньо-транспортної пригоди був не на ходу, він змушений був вирішувати питання з евакуацією автомобіля та організовувати власне пересування по особистих справах, користуватися громадським транспортом або послугами таксі, що спричинило позивачу дискомфорт так як збільшився час тривалості поїздок та змінено звичний уклад життя. Звертає увагу, що відповідач затягував розгляд справи про адміністративне правопорушення, тим самим і виплату страхового відшкодування.
Суду не надано доказів, які в свідчили про затягування відповідачем розгляду справи про адміністративне правопорушення. Однак, суд вважає, що відповідач, пошкодженням автомобіля, завдав позивачу моральної шкоди з огляду на те, що пошкодження майна та раптова втрата можливості ним користуватись негативно впливає на звичний уклад життя. Водночас, заявлений розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає завищеним, а справедливим та домірним буде відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд доходить наступного висновку.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані копія Договору про надання правової допомоги від 05.06.2025 року, розрахунок №1 розміру наданої професійної правничої допомоги, Акт наданий послуг від 11.07.2025 року.
Позивач просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 22000 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який представник міг би витратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн, що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг та конкретними обставинами справи. 
Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1157 грн, що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог (84,22%). 
Керуючись ст.ст.4,10-13,76-81,141,247,263-265,268,273,354,355 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 105712,39 грн (сто п`ять тисяч сімсот дванадцять гривень 39 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень).
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1157 грн (одна тисяча сто п`ятдесят сім гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень).
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Третя особа: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Суддя | | О.  І.  Баєва