ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
08.07.2026	Справа № 910/862/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи
за позовом Львівської обласної прокуратури (79005, Львівська обл., м. Львів, просп. Шевченка, буд. 17/19, ідентифікаційний код 02910031)
до 1) Державної служби геології та надр України (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 16, ідентифікаційний код 37536031)
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтопс Енержі Україна» (69002, Запорізька обл. м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 66, приміщ. 42, ідентифікаційний код 38975021)
3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбест Трейд» (69118, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, буд. 6 кв. 103, ідентифікаційний код 45687920)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Південно-Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (49044, м. Дніпро, просп. Олександра Поля 2, ідентифікаційний код 20306037).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька-агропромислова-компанія" (69035, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 139 інше приміщення 33, ідентифікаційний код 35037008)
про визнання недійними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу на користування надрами

за участю представників сторін:
від прокуратури: Скляр Д.Ю.
від відповідача-1: не з`явилися 
від відповідача-2: Носова П.І.
від відповідача-3: Мазур Г.В.
від третьої особи-1: не з`явилися 
від третьої особи-2: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Львівська обласна прокуратура (далі - позивач) з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енержі Україна" (далі - відповідач-2) про визнання недійними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу на користування надрами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, 21.09.2023 відповідачем-1 проведено аукціон із продажу спеціального дозволу на користування надрами Львівського родовища ділянки Гамаліївка з метою видобутку торфу протягом 20 років (оформлений протоколом електронного аукціону від 21.09.2023 № SUE001-UА-20230901-28921), переможцем якого визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енержі Україна". У зв`язку з викладеним з відповідачем-2 був укладений договір від 20.10.2023 № 7/5-23 купівлі-продажу, за яким останній отримав спеціальний дозвіл на користування надрами від 22.11.2023 №5577. Водночас Адміністративною колегією Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енержі Україна" і Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька-агропромислова-компанія" вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону, шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки цінових пропозицій та участі в цьому аукціоні. Відтак, за твердженням позивача, результати цього аукціону та укладений між відповідачами договір купівлі-продажу суперечать інтересам держави та суспільства, антиконкурентні узгоджені дії якого призвели до повного усунення конкуренції під час торгів, що створює правові підстави для визнання їх недійсними у судовому порядку.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/862/26, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.02.2026. Даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Південно-Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України та в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька агропромислова компанія" (69098, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 1, ідентифікаційний код 35037008).
04.02.2026 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька агропромислова компанія" (ідентифікаційний код 30555330), в якій зазначено, що ймовірно позивач при підготовці позову допустив помилку та вказав як третю особу саме ТОВ "Запорізька агропромислова компанія" з адресою м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 1, замість подібною за назвою товариство - ТОВ "Запорізька-агропромислова-компанія" 69035, м. Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 139, приміщення 33, ідентифікаційний код 35037008).
09.02.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Південно-Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України подано пояснення щодо позову, у яких третя особа-1 зазначила, що Відділення, в межах своїх повноважень, визнало дії ТОВ "ГТЕУ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька-агропромислова-компанія" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, в той час як питання, які порушені у позовній заяві виходять за межі повноважень органів Антимонопольного комітету України.
13.02.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енержі Україна" подало відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 зазначив, що позовна заява є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню повністю.
Так, за доводами відповідача-2 в діях останнього відсутні докази, котрі б у своїй сукупності беззаперечно підтверджували наявність узгоджених антиконкурентних дій між учасниками аукціону (ТОВ «ЗАК» та ТОВ «ГТЕУ»), всі доводи позивача у позові мають переважно ймовірнісний характер, оскільки ґрунтуються на припущеннях, які як окремо так і сукупно не свідчать про наявність наміру відповідача-2 спотворити результати аукціону, зокрема, через обмін інформацією між собою під час підготовки та участі в аукціоні. Головним критерієм кваліфікації антиконкурентних узгоджених дій є наявність наміру учасників аукціону (торгів) спотворити його результати шляхом обміну інформацією щодо аукціону, що підтверджується фактом обміну інформацією між учасниками. 
Також відповідач-2 зазначив, що наявність рішення Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо встановлення порушення конкурентного законодавства, само по собі не є та не може бути підставою для задоволення позову позивача, оскільки статті 52-55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлюють вичерпний перелік видів господарської відповідальності за антиконкурентні узгоджені дії.
У відзиві відповідач-2 зазначив, що при укладанні між Держгеонадра та ТОВ «ГТЕУ» договору від 20.10.2023 року № 7/5-23 купівлі-продажу спеціального дозволу, сторонами було повністю дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим твердження позивача про те, що договір укладено всупереч вимогам чинного законодавства - є повністю необґрунтованим.
17.02.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Державна служба геології та надр України подала відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 зазначив, що електронний аукціон SUE001-UA-20230901-28921, проведено повністю у відповідності з вимогами Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 993. 
Також відповідач-1 зазначив, що встановлення наявності/відсутності фактів змови учасників онлайн-аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порушення учасниками таких аукціонів законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень Держгеонадр, та відповідача-1 не має жодного впливу не процедуру та результати такого аукціону. 
Оскільки, як вказує відповідача-1 Держгеонадра діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.
18.02.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Львівською обласною прокуратурою подано відповідь на відзив відповідача-2.
20.02.2026 (зареєстровано 23.02.2026) через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Львівською обласною прокуратурою подано відповідь на відзив відповідача-1.
23.02.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" відповідача-2 подано клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із занятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 виправлено описки, допущені у п. 4. резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі №910/862/26, вірно зазначивши назву учасника процесу: Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька-агропромислова-компанія" (69035, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 139 інше приміщення 33, ідентифікаційний код 35037008).
У підготовчому засіданні 25.02.2026 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання відповідача-2 про відкладення підготовчого засідання та відкласти підготовче засідання 25.03.2026.
16.03.2026 (зареєстровано 17.03.2026) через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" прокуратурою подано пояснення (в порядку ст. 42 ГПК України).
19.03.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" третьою особою-1 подано заяву про проведення засідання за відсутності її представника.
У підготовчому засіданні 25.03.2026 судом оголошено перерву до 15.04.2026.
14.04.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енерджі Україна" подано додаткові пояснення у справі (в порядку ст. 42 ГПК України), у яких відповідач-2 просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-3 Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбест Трейд" (ідентифікаційний код 45687920).
У підготовчому засіданні 15.04.2026 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 29.04.2026.
24.04.2026 (зареєстровано 27.04.2026) через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Львівської обласної прокуратури надійшла заява про зміну предмета спору (в порядку ст. 46 ГПК України), відповідно до якої прокурор просить викласти позовні вимоги у справі №910/862/26 в наступній редакції :
- визнати недійсними результати проведеного Державною службою геології та надр України аукціону за лотом "Спеціальний дозвіл на користування надрами - Ділянка Гамаліївка Львівського родовища" (ідентифікатор аукціону в електронній системі "Prozorro.Продажі" - № SUE001-UА-20230901-28921), оформлені протоколом електронного аукціону від 21.09.2023 № SUE001-UА-20230901-28921;
- визнати недійсним договір від 20.10.2023 № 7/5-23 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовища) торфу ділянки Гамаліївка Львівського родовища, укладений між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енержі Україна";
- визнати недійсним договір купівлі-продажу прав на користування надрами від 30.06.2025, укладений між ТОВ "ГТЕУ" та ТОВ "Промбест Трейд" та зареєстрований в реєстрі за №2992;
- застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 20.10.2023 № 7/5-23 та договору купівлі-продажу прав на користування надрами від 30.06.2025, визнавши недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 22.11.2023 № 5577, виданий Державною службою геології та надр України Товариству з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енержі Україна".
Цією ж датою, через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Львівської обласної прокуратури надійшло клопотання про залучення співвідповідача (в порядку ст. 48 ГПК України) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбест Трейд" (ідентифікаційний код 45687920).
У підготовчому засіданні 15.04.2026 прокурор подані клопотання про залучення співвідповідача та заяву про зміну предмета позову підтримав та просив суд задовольнити.
Представник відповідача-2 не заперечувала щодо поданих заяви та клопотання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2026 прийнято до розгляду заяву Львівської обласної прокуратури про зміну предмету позову, задоволено клопотання Львівської обласної прокуратури про залучення співвідповідача, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбест Трейд" (відповідач-3) та відкладено підготовче засідання на 27.05.2026.
13.05.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбест Трейд» надійшов відзив, у якому відповідач-3 зазначив, що між ТОВ «Промбест Трейд» та ТОВ «ГТЕУ» укладено договір купівлі-продажу від 30.06.2025 №НТХ 076337 прав на користування надрами спеціального дозволу на користування надрами № 5577 від 22.11.2023 з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовища) торфу ділянки Гамаліївка Львівського родовища, що знаходиться у Львівському районі Львівської області. 
Вартість предмету договору складає 3 984 000,00 грн. На підставі укладеного договору купівлі-продажу ТОВ «ГТЕУ» 30.06.2025 року було оформлено лист-згоду надрокористувача на внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами з метою подання до Державної служби геології та надр України для внесення змін до спеціального дозволу відповідно до ст. 165 Кодексу України про надра. 
Відповідно до Наказу Державної служби геології та надр України від 03.09.2025 року № 314, за результатами розгляду заяви ТОВ «ГТЕУ» з доданими до неї документами, поданих відповідно до вимог статті 165 Кодексу України про надра, враховуючи відсутність порушень надрокористувачем умов користування надрами, передбачених угодою про умови користування надрами та відсутність податкового боргу з рентної плати згідно з листом Державної податкової служби України, внесено зміни у зв`язку з відчуженням шляхом укладення договору купівлі-продажу права на користування надрами або внесення його як вкладу до статутного капіталу створеного за його участю суб`єкта господарювання.
А відтак, як вказує відповідач-3, ТОВ «Промбест Трейд» є законним та добросовісним набувачем права на користування надрами, а саме спецдозволу на користування надрами № 5577 від 22.11.2023. 
Крім іншого, відповідача-3 зазначає, що у ст. 26 Кодексу України про надра чітко визначено порядок припинення дозволу на користування надрами, в яких відсутнє припинення права користування надрами за рішенням суду. З огляду на вказане, відповідач-3 просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
18.05.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Львівською обласною прокуратурою подано відповідь на відзив відповідача-3, у якій прокуратурою зазначено, що доводи відповідача-3 є необґрунтованими та такими, що не спростовують підстав позову, оскільки предметом розгляду у цій справі є визнання недійсними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу на користування надрами, застосування наслідків недійсності. Такі факти встановлені рішенням Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/64-р/к у справі № 54/15-25, яким визнано, що відповідачем-2 вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). 
Також прокуратурою зазначено, що доводи відповідача-3 про те що ТОВ «Промбест Трейд» є добросовісним та законним набувачем права користування надрами (спецдозвіл № 5577 від 22.11.2023) спростовуються, тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу спецдозволу у Єдиному державному реєстрі судових рішень, публічних реєстрах або на офіційному вебпорталі АМКУ вже була наявна інформація про оскарження результатів первинного аукціону, покупець мав об`єктивну можливість про це дізнатися. Тому посилання відповідача-3 на незнання таких фактів не повинні братись до уваги.
У підготовчому засіданні 27.05.2026 судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/862/26 та призначення її до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 17.06.2026.
12.06.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбест Трейд» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якій представник відповідача-3 просить суд забезпечити участь останнього у судовому засіданні, призначеному на 17.06.2026 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через підсистему відеоконференцзв`язку.
Судове засідання, призначене на 17.06.2026, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Пукшин Л.Г. у щорічні відпустці з 12.06.2026 по 23.06.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2026 призначено судове засідання у справі № 910/862/26 на 08.07.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промбест Трейд» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
У судовому засіданні 08.07.2026 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі та представників відповідача-2 та відповідача-3, які надали свої заперечення та просили суд відмовити у позові повністю. 
Відповідача-1 та треті особи не забезпечили явку уповноважених осіб.
У судовому засіданні 08.07.2026 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною 3 вказаної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме - подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але, якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в п. 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що, якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом, як заявив прокурор. 
Верховний Суд у постанові від 29.11.2022 № 240/401/19 зазначив, що прокурор має право самостійно звертатися до суду з позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом. Передбачене законами загальне повноваження державного органу на звернення до суду або можливість бути позивачем чи відповідачем у справі (як от у Кабінету Міністрів України) не свідчить про право такого органу на звернення з позовом в конкретних правовідносинах, оскільки Законом має бути прямо визначено, у яких випадках та який орган може / повинен звернутися до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Згідно зі ст. 11 КУпН і Положенням про Державну службу геології та надр України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1174, Держгеонадра є уповноваженим державою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
За до п.п. 8 п. 4 цього Положення, Держгеонадра видають в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами.
Водночас, із тверджень прокуратури вбачається, що саме внаслідок незаконних дій Держгеонадр порушено право Українського народу на користування природними об`єктами відповідно до закону, саме цей орган влади визначено відповідачем за вимогами прокурора.
Держгеонадра є замовником електронного аукціону № SUE001-UA-20230901-28921 видавцем оскаржуваного спеціального дозволу на користування надрами та стороною договору його купівлі-продажу, а тому є відповідачем за цим позовом. 
Отже, звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави в особі Держгеонадр процесуально унеможливлено, оскільки ГПК України не передбачено одночасне поєднання статусів позивача і відповідача для однієї особи за одним і тим самим позовом. 
З огляду на те, що спеціально уповноваженим державою органом у вказаній сфері правовідносин є Держгеонадра, який визначений відповідачем у даній справі, прокурор звертається з цим позовом самостійно як позивач. 
Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що у прокурора були обґрунтовані підстави для представництва в суді інтересів держави за цим позовом.
Як зазначено прокурором у позовній заяві, на електронному порталі «Прозорро. Продажі» розміщено дані про аукціон SUE001-UA-20230901-28921 з продажу спеціального дозволу на користування надрами - ділянка Гамаліївка Львівського родовища.
Вартість геологічної інформації - 6 % ціни спеціального дозволу на користування надрами, що визначається на аукціоні (електронних торгах), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 № 1075 «Про затвердження Методики визначення вартості геологічної інформації, отриманої за рахунок коштів державного бюджету» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 836).
Вартість пакету аукціонної документації - 34 491,60 грн (з ПДВ). 
Номер лоту:SUE001-UA-20230901-28921. 
Організатор електронного аукціону - Державна служба геології та надр України. 
Початкова ціна: 1 105 500.00 грн.
Ділянка Гамаліївка Львівського родовища розташована на території Львівського району Львівської області, на північній околиці с. Гамаліївка. Вид корисної копалини: торф. Вид користування надрами та строк, на який надається дозвіл: геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ), 20 років. 
Електронні торги проведено 21.09.2023 у формі трираундового англійського аукціону.
У торгах взяли участь учасники: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОГУМОС», Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька-агропромислова-компанія", Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінтопс Енержі Україна" та ТОВ «Гірничовидобувна компанія «СДК». 
Аукціон тривав 21.09.2023 із 11 год 50 хв по 12 год 37 хв. 
Відповідно до протоколу про результати електронного Аукціону № SUE001-UA-20230901-28921, аукціон відбувся та його переможцем визнано ТОВ "Грінтопс Енержі Україна", яке запропонувало найбільшу цінову пропозицію - 3 320 000,00 грн без ПДВ.
У подальшому, 20.10.2023 на підставі протоколу електронного Аукціону між Державною служба геології та надр України (далі - продавець, Держгеонадра, відповідач-1) та ТОВ "Грінтопс Енержі Україна" (далі - покупець, відповідача-2, ТОВ «ГТЕУ») укладено договір № 7/5-23 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовища) торфу ділянки Гамаліївка Львівського родовища, яка знаходиться у Львівському районі Львівської області (далі - договір № 7/5-23 від 20.10.2023), за умовами якого сторони визнають свої права та обов`язки згідно з Кодексом України про надра та постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 993 «Про затвердження Порядку проведення аукціону (електронних торгів) з продажу спеціального дозволу на користування надрами» (далі - Порядок проведення аукціонів), і керуються їх положеннями та положеннями законодавства України під час виконання цього Договору.
Відповідно до п. 2.1 договору № 7/5-23 від 20.10.2023 на аукціоні, що відбувся « 21» вересня 2023 року за результатами проведення торгів переможець аукціону зобов`язується за суму коштів, визначену в протоколі проведення електронного аукціону від « 04» жовтня 2023 року № SUE001-UA-20230901-28921, згідно з яким покупець визнаний переможцем аукціону, придбати у продавця спеціальний дозвіл на користування надрами (далі - Дозвіл) з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовища) торфу ділянки Гамаліївка Львівського родовища, яка знаходиться у Львівському районі Львівської області. Строк дії Дозволу: 20 (двадцять) років
Ціна Договору, згідно з п. 3.1, становить 3 320 000,00 грн (три мільйони триста двадцять тисяч грн 00 коп.).
22.11.2023 Держгеонадрами видано ТОВ «Грінтопс Енержі Україна» спеціальний дозвіл на користування надрами від № 5577 строком на 20 років.
Рішенням адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" №54/64-р/к від 05.06.2025 (далі - Рішення), зокрема визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтопс Енерджі Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізька-Агропромислова-Компанія» вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону з продажу "Спеціального дозволу на користування надрами - Ділянка Гамаліївка Львівського родовища. Вартість геологічної інформації - 6% ціни спеціального дозволу на користування надрами, що визначається на аукціоні (електронних торгах), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 № 1075 "Про затвердження Методики визначення вартості геологічної інформації, отриманої за рахунок коштів державного бюджету" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2022 № 836). Вартість пакету аукціонної документації - 34 491,60 грн (з ПДВ)", проведеного Державною службою геології та надр України (ідентифікатор аукціону в системі "Prozorro. Продажі" № SUE001-UA-20230901-28921). За вчинення зазначеного порушення на позивача накладений штраф у розмірі 68 000,00 грн.
Звертаючись з позовом до суду, прокурор зазначає, що в Рішенні встановлені обставини антиконкурентних узгоджених дій учасників аукціону, то його результати суперечать принципу прозорості та конкретності при реалізації права користування надрами, що встановлені ч. 2 ст. 16 Кодексу України про надра, Порядком проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами шляхом електронних торгів" та Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами", а відтак такі торги слід визнати недійсними.
Прокурор зазначає, що оскільки ТОВ «Грінтопс Енержі Україна» та ТОВ «Запорізька-Агропромислова-Компанія» умисно, з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, порушено вимоги законодавства про захист економічної конкуренції під час їх участі в електронному аукціоні № SUE001-UA-20230901-28921, з продажу спеціального дозволу на користування надрами шляхом спотворення його результатів, укладений за результатами аукціону № SUE001-UA-20230901-28921 проведеного за відсутності добросовісної конкуренції серед учасників договір, є недійсним в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215 та ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, як такий, що суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства щодо необхідності додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування та забезпечення добросовісної конкуренції при виборі переможця конкурсу на отримання спеціальних дозволів на користування надрами.
А тому за доводами прокурора, враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «ГТЕУ» як сторони оспорюваного договору купівлі-продажу від 10.10.2023 № 7/5-23, одержаний ним за цим правочином спецдозвіл, що посвідчує право користування надрами, повинен визнаватися недійсним на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України як наслідок недійсності зазначеного договору.
У заяві про зміну предмета позову, прокурором також додатково заявлено ще одну позовну вимогу немайнового характеру, а саме про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав на користування надрами від 30.06.2025, укладеного між ТОВ «Грінтопс Енержі Україна» та ТОВ «Промбест Трейд».
Отже, предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про визнання недійсними результатів електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону №UA-№ SUE001-UA-20230901-28921 від 21.09.2023; договору від 20.10.2023 № 7/5-23 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовища) торфу ділянки Гамаліївка Львівського родовища, укладений між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю ««Грінтопс Енержі Україна»; договору купівлі-продажу прав на користування надрами від 30.06.2025, укладеного між ТОВ «Грінтопс Енержі Україна» та ТОВ «Промбест Трейд» та зареєстрований в реєстрі за №2992 та застосування наслідки недійсності договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 20.10.2023 № 7/5-23 та договору купівлі-продажу прав на користування надрами від 30.06.2025, визнавши недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами від 22.11.2023 № 5577, виданий Державною службою геології та надр України Товариству з обмеженою відповідальністю «Грінтопс Енержі Україна».
Відповідач - 1, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що електронний аукціон SUE001-UA-20230901-28921, проведено повністю у відповідності з вимогами Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 993. 
Також відповідач-1 зазначив, що встановлення наявності/відсутності фактів змови учасників онлайн-аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порушення учасниками таких аукціонів законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень Держгеонадр, та відповідача-1 не має жодного впливу не процедуру та результати такого аукціону. 
Оскільки, як вказує відповідача-1 Держгеонадра діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідач-2 заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що діях ТОВ «ГТЕУ», відсутні докази, котрі б у своїй сукупності беззаперечно підтверджували наявність узгоджених антиконкурентних дій між учасниками аукціону (ТОВ «ЗАК» та ТОВ «ГТЕУ»), всі доводи позивача у позові мають переважно ймовірнісний характер, оскільки ґрунтуються на припущеннях, які як окремо так і сукупно не свідчать про наявність наміру відповідача-2 спотворити результати аукціону, зокрема, через обмін інформацією між собою під час підготовки та участі в аукціоні. Головним критерієм кваліфікації антиконкурентних узгоджених дій є наявність наміру учасників аукціону (торгів) спотворити його результати шляхом обміну інформацією щодо аукціону, що підтверджується фактом обміну інформацією між учасниками. 
Також відповідач-2 зазначив, що наявність рішення Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо встановлення порушення конкурентного законодавства, само по собі не є та не може бути підставою для задоволення позову позивача, оскільки статті 52-55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлюють вичерпний перелік видів господарської відповідальності за антиконкурентні узгоджені дії.
У відзиві відповідач-2 зазначив, що при укладанні між Держгеонадра та ТОВ «ГТЕУ» договору від 20.10.2023 року № 7/5-23 купівлі-продажу спеціального дозволу, сторонами було повністю дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим твердження позивача про те, що договір укладено всупереч вимогам чинного законодавства - є повністю необґрунтованим.
Відповідач-3 між ТОВ «Промбест Трейд» та ТОВ «ГТЕУ» укладено договір купівлі-продажу від 30.06.2025 №НТХ 076337 прав на користування надрами спеціального дозволу на користування надрами № 5577 від 22.11.2023 з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовища) торфу ділянки Гамаліївка Львівського родовища, що знаходиться у Львівському районі Львівської області. 
Вартість предмету договору складає 3 984 000,00 грн. На підставі укладеного договору купівлі-продажу ТОВ «ГТЕУ» 30.06.2025 року було оформлено лист-згоду надрокористувача на внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами з метою подання до Державної служби геології та надр України для внесення змін до спеціального дозволу відповідно до ст. 165 Кодексу України про надра. 
Відповідно до Наказу Державної служби геології та надр України від 03.09.2025 року № 314, за результатами розгляду заяви ТОВ «ГТЕУ» з доданими до неї документами, поданих відповідно до вимог статті 165 Кодексу України про надра, враховуючи відсутність порушень надрокористувачем умов користування надрами, передбачених угодою про умови користування надрами та відсутність податкового боргу з рентної плати згідно з листом Державної податкової служби України, внесено зміни у зв`язку з відчуженням шляхом укладення договору купівлі-продажу права на користування надрами або внесення його як вкладу до статутного капіталу створеного за його участю суб`єкта господарювання.
А відтак, як вказує відповідача-3 ТОВ «Промбест Трейд» є законним та добросовісним набувачем права на користування надрами, а саме спецдозволу на користування надрами № 5577 від 22.11.2023. 
Крім іншого, відповідача-3 зазначив, що у ст. 26 Кодексу України про надра чітко визначено порядок припинення дозволу на користування надрами, в яких відсутнє припинення права користування надрами за рішенням суду. З огляду на вказане, відповідач-3 просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину як стороною договору, так і зацікавленою особою, яка не є стороною правочину.
У справі, що розглядається, прокурор, відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215 та ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України оспорює дійсність укладеного між відповідачами договорів та Дозволу, а також результати аукціону, які за доводами прокурора суперечать принципу прозорості та конкурентності.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.
Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
У статті 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
За змістом ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Чітке законодавче визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства" відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття "інтерес" є ширшим, адже охоплює, наприклад, "охоронюваний законом інтерес", "публічний інтерес", "суспільний інтерес" тощо.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес": у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини третьої статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для правильного вирішення такого спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
Оскільки не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 та у постанові Верховного Суду від 05.02.2026 у справі №910/6780/23.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №390/34/17 виснував, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5 ст. 13 Цивільного кодексу України)
Постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23 уточнено висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, таким чином:
При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження притягнення уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтопс Енержі Україна» до кримінальної відповідальності на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, за наслідками вчинення порушення, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів Аукціону від 21.09.2023 № SUE001-UА-20230901-28921.
Крім того, вирішуючи питання щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України суд має враховувати що санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 208 ГК України є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Отже, для застосування приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (надання та отримання послуг за вказаним правочином) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
Проте, при зверненні до суду з вказаним позовом прокурор, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилався лише на порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення Аукціону, а не на протиправність договору, спрямованого на порушення інтересів держави та суспільства.
Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства, у значенні ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.
Суд констатує, що при зверненні до суду з даним позовом прокурором не доведено суду належними доказами, що саме внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу/послугу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 грудня 2025 року по справі №922/3456/23 зазначено, що об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Об`єднана палата звернула увагу на невідповідність норми ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та частини 3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
ЄСПЛ в свою чергу, звертав увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна, а саме в даному випадку добросовісної сторони правочину - Державної служби геології та надр України.
Об`єднана палата зазначила, що за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
За таких підстав, суд приходить до висновку, що застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України до спірних відносин призведе до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача-1, так і щодо добросовісної сторони правочину. 
З огляду на положення частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі №922/3456/23, оскільки правовідносини у справах є подібними щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах з огляду на предмет та правові підстави позову (визнання недійсними рішення тендерного комітету та договору, на підставі частини третьої статті 228 ЦК України).
Суд також враховує, що ухвалою від 24.02.2026 Верховний Суд передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 910/20111/23 за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Північно-Український Будівельний Альянс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Антимонопольний комітет України, про визнання недійсним, зокрема, укладеного відповідачами договору як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, з умислу відповідача 2, та стягнення грошових коштів (ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу), тобто справу у подібних до цієї справи № 903/997/25 правовідносинах.
Необхідність передачі справи № 910/20111/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, згідно ухвали Верховного Суду від 24.02.2026 обумовлена, наявністю виключної правової проблеми щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, яка полягає у відсутності закріплених на нормативному рівні критеріїв як визначення правочину таким, що не відповідає інтересам держави і суспільства, так і виключних випадків порушення інтересів держави та суспільства, за яких підлягає застосуванню частина третя статті 228 ЦК.
Однак, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 повернула відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. У зазначеній ухвалі Велика Палата Верховного Суду зауважила, що питання щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України при вчиненні правочину, що суперечить інтересам держави та суспільства, зокрема при порушенні суб`єктом господарювання чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, у тому числі законодавства про захист конкуренції, не має невизначеного законодавчого регулювання та вже вирішувалося Верховним Судом. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 сформулювала висновок щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України, зазначивши, що ця норма може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.04.2026 у справі № 910/20111/23 також зауважила про те, що доводи про відсутність стабільності правозастосування та єдності судової практики у спорах з подібними правовідносинами не знайшли свого підтвердження, про що свідчить узгоджений підхід Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при застосуванні частини третьої статті 228 ЦК України внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції після ухвалення об`єднаною палатою вказаної вище постанови. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд і повернення справи колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Отже, що обставини допущення учасниками спірного Аукціону і, зокрема відповідачем-2 при його проведенні, порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави і суспільства. 
Таким чином, прокурор у даній справі не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства, оскільки лише сам встановлений рішенням АМК факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірному Аукціоні не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. 
Суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, а отже для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.
Таким чином, позовні вимоги керівника Львівської обласної прокуратури в частині визнання недійсними результатів електронного аукціону від 21.09.2023 № SUE001-UА-20230901-28921 та договору від 20.10.2023 № 7/5-23 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовища) торфу ділянки Гамаліївка Львівського родовища, укладений між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінтопс Енержі Україна» не підлягають задоволенню.
У зв`язку з чим, як похідні вимоги не підлягають задоволенню і вимоги Львівської обласної прокуратури в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу прав на користування надрами від 30.06.2025, укладений між ТОВ «Грінтопс Енержі Україна» та ТОВ «Промбест Трейд» та застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 20.10.2023 № 7/5-23 та договору купівлі-продажу прав на користування надрами від 30.06.2025, шляхом визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами від 22.11.2023 № 5577, виданого Державною службою геології та надр України ТОВ «Грінтопс Енержі Україна».
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності та враховуючи, що належних, допустимих та достовірних доказів у відповідності до вищезазначених вимог чинного законодавства, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог прокурором суду не надано, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на Львівську обласну прокуратуру, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.07.2026

Суддя Л. Г. Пукшин