ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 307/3036/19	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді Р.В. Міліціанов
В.О. Ржепецький,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 26.03.2026 року (вх.№01-05/923/26 від 27.03.2026 року)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 року (суддя А.А.Худенко; повне рішення складено 06.03.2026 року)
у справі № 307/3036/19
за позовом: Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області
до відповідача-1:  ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 )
до відповідача-2:  ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 )
про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
30.09.2019 року Тячівська місцева прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області звернулася до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовані (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог за вх.№02.3.1-02/5175/25 від 29.05.2025 року) використанням відповідачами з 18.04.2018 року по 14.05.2019 року земельної ділянки комунальної власності площею 2,1022 га з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 без належної правової підстави.
Історія справи
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.09.2022 року у цій справі відмовлено у задоволенні позову.
Прокурор подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11.12.2023 року апеляційну скаргу прокуратури задоволено частково. Рішення Тячівського районного суду від 28.09.2022 року скасовано, а провадження у даній справі закрито. Роз`яснено Тячівській місцевій прокуратурі, яка подала позов в інтересах Буштинської сільської ради Тячівського району про звернення із даним позовом до Господарського суду.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.01.2024 року у цій справі задоволено заяву виконувача обов`язків керівника Тячівської окружної прокуратури Фістер Олександра про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Передано дану справу до Господарського суду Закарпатської області, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2025 року у цій справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 року у справі №307/3036/19 задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області суму 48969,49 грн безпідставно збережених коштів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області суму 23044,46 грн безпідставно збережених коштів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури 734,54 грн на відшкодування сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Закарпатської обласної прокуратури 345,67 грн на відшкодування сплаченого судового збору.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №180708630 вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №9320 від 16.10.2008 року та договору купівлі-продажу №1225 від 14.05.2019 року належить на праві приватної власності нежитлове приміщення будівлі фруктосховища, площею 8261,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке в період з 06.04.2016 року по 14.05.2019 року належало на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (частка 68/100) та ОСОБА_2 (частка 32/100) на підставі свідоцтва про право на спадщину №2792.
18.04.2018 року до Буштинської селищної заяви надійшла спільна заява відповідача-1 та відповідача-2, з проханням надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості в в АДРЕСА_1 орієнтовно площею 2,11 га з метою отримання її у власність шляхом викупу.
Разом з цим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №180708630 від 12.09.2019 року вбачається, що договір оренди земельної ділянки між Буштинською селищною радою та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 протягом 2016-2019 не укладався; наведене також підтверджується листами Буштинської селищної ради №378/02-31 від 11.06.2019 року та №46502/31 від 07.08.2019 року.
Місцевим господарським судом також встановлено, що з інформаційної довідки №180708630 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером - 2124455300:04:001:0440 знаходиться в комунальній власності Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.
В оскаржуваному рішенні зазначено, що з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, прокурор просить стягнути з ОСОБА_1 суму 48969,49 грн та з ОСОБА_2 суму 23044,46 грн, як безпідставно збережені кошти за період з 18.04.2018 року по 14.05.2019 року.
Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази належного оформлення відповідачами у справі, як власниками об`єктів нерухомості, права користування спірною земельною ділянкою та державної реєстрації такого права.
З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд виснував, що відповідачі користувалися земельною ділянкою, на якій розташований належний їм об`єкт нерухомості, без достатньої правової підстави.
Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені до стягнення з ОСОБА_1 48969,49 грн та з ОСОБА_2 23044,46 грн безпідставно збережених коштів за визначений прокурором період (з 18.04.2018 по 14.05.2019) є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 року у справі №307/3036/19 та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Зокрема зазначає, що позивач у межах даної справи має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми. Вказує, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером – 2124455300:04:001:0440, площею 2,1022 га. була проведена лише 10.12.2018 року, а право власності на вищезазначену земельну ділянку за Буштинською селищною радою Тячівського району Закарпатської області було зареєстровано 23.04.2019 року. Скаржник наголошує, що прокуратурою не надано доказів сформування вищевказаної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав у порядку, встановленому статтею 79-1 ЗК України у період з 18.04.2018 року по 10.12.2018 року або раніше. Вважає, що здійснені позивачем розрахунки суми втрат бюджету за користування земельною ділянкою з кадастровим номером – 2124455300:04:001:0440, площею 2,1022 га. у період з квітня 2018 року по грудень 2018 року року є недоведеними, зокрема, в частині застосування нормативної грошової оцінки. Апелянт заявляє, що та обставина, що у квітні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , звертаючись до Буштинської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки певної площі, в жодному разі не доводить, що земельна ділянка саме такої площі перебувала у їх фактичному користуванні у період до моменту державної реєстрації спірної земельної ділянки. Вважає постанову Верховного Суду від 05.08.2022 року у справі №922/2060/20 нерелевантною для даної справи, яка була застосована в оскаржуваному рішенні.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Вказує, що ОСОБА_1 з 2008 року використовував земельну ділянку комунальної власності під належним йому нерухомим майном - будівлі фруктосховища, площею 8261,3 кв.м., при цьому, маючи більш ніж достатньо часу для вжиття заходів до оформлення прав на земельну ділянку, на якій знаходиться таке майно, жодних заходів з цього питання протягом тривалого часу не вживав. Зазначає, що прокурор при зверненні до суду виходив з того, що саме з 18.04.2018 року як відповідачам так і позивачу по справі були достеменно відомі розміри (площа) земельної ділянки, яку ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 використували. Зокрема, прокурор покликається на спільну заяву відповідачів до Буштинської селищної ради від 18.04.2018 року. Зазначає, що навіть якщо право комунальної власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки, розташовані в межах населеного пункту, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності на підставі Закону. Вказує на те, що земельна ділянка, за кадастровим номером - 2124455300:04:001:0440, площею 2,1022 га не перебувала у приватній власності в період з 18.04.2018 року по 19.05.2019 року, така земельна ділянка є комунальною власністю, а користування землями державної та комунальної власності є платним. 
Апеляційне провадження у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі №307/3036/19 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Р.В. Міліціанова, В.О. Ржепецького.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі №307/3036/19 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.
Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 року про розгляд справи №307/3036/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 17.04.2026 року доставлено до електронних кабінетів прокурора та позивача в підсистемі ЄСІКС «Електронний суд», що підтверджується довідками відповідального працівника суду.
Також ухвалу від 17.04.2026 року вручено за довіреністю відповідачу-1, що підтверджується відповідною відміткою АТ «Укрпошта» на рекомендованому поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення №R068086232409.
11.05.2026 року до суду повернулось поштове відправлення, надіслане відповідачу-2 на його адресу без зазначення причини повернення.
Колегія суддів наголошує, що ухвали Західного апеляційного господарського суду у цій справі оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є загальнодоступними.
Учасники справи не позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи завдяки відкритому безоплатному цілодобовому доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатися наданими їм процесуальними правами та зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням по їхній справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На час ухвалення постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 року у справі №307/3036/19.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.
Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у цій справі в межах розумного строку.
Обставини справи
Відповідно до наявної у справі копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №180708630 (дата формування: 12.09.2019 року) ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №9320 від 16.10.2008 року та договору купівлі-продажу №1225 від 14.06.2019 року належить на праві приватної власності нежитлове приміщення будівлі фруктосховища, площею 8261,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке в період з 06.04.2016 року по 14.06.2019 року належало на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (частка 68/100) та ОСОБА_2 (частка 32/100) на підставі свідоцтва про право на спадщину №2792.
Як видно із наявних у справі копій документів, 18.04.2018 року до Буштинської селищної ради надійшла спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з проханням надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в смт. Буштино, вул.Заводська, буд. 2б орієнтовно площею 2,11 га з метою отримання її у власність шляхом викупу.
Вищезазначеною інформаційною довідкою №180708630 підтверджується, що нежитлове приміщення будівлі фруктосховища, площею 8261,3 кв.м. знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером 2124455300:04:001:0440, площею 2,1022 га з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, зі змісту інформаційної довідки №180708630 вбачається, земельна ділянка, з кадастровим номером - 2124455300:04:001:0440, знаходиться в комунальній власності Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.
Відповідно до пункту 3 копії рішення Буштинської селищної ради Тячівського району від 21.12.2018 року №1168 дано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером 2124455300:04:001:0440, площею 2,1022 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що підлягає продажу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Також матеріали справи містять копію договору про сплату авансового платежу в рахунок оплати ціни земельної ділянки №3, укладеного між Буштинською селищною радою (продавець) та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (покупці), згідно якого покупці зобов`язуються сплатити авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки, яка буде придбана ними в майбутньому, після затвердження експертної оцінки.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що між Буштинською селищною радою та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 протягом 2016-2019 років укладався договір оренди чи інші правочини щодо користування земельною ділянкою.
Згідно Витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №387 від 03.06.2019 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 становить 4431509,86 грн.
Згідно з розрахунком №1 від 12.07.2019 року, проведеного на підставі Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у смт. Буштино, затвердженого рішенням селищної ради №1178 від 13.12.2013 року (надалі – Положення), з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року розмір орендної плати, який підлягав сплаті відповідачами, становив 33236,31 грн.
Відповідно до розрахунку №2 від 12.07.2019 року, проведеного на підставі Положення, з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, розмір орендної плати, який підлягав сплаті відповідачами, становив 132945,30 грн.
Згідно з розрахунком №3 від 10.07.2019 року розмір орендної плати, який підлягав сплаті відповідачами в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, становив 132945,30 грн.
За змістом розрахунку №4 від 10.07.2019 року, проведеного на підставі вищезгаданого Положення, з 01.01.2019 року по 30.04.2019 року розмір орендної плати, який підлягав сплаті відповідачами, становив 44315,08 грн.
Загальна сума недоотриманих Буштинською селищною радою коштів у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки за період з 01.10.2016 року по 30.04.2019 року відповідно до цих розрахунків становить 343441,99 грн.
Листом Буштинської селищної ради №378/02-31 від 11.06.2019 року, адресованим керівнику Тячівської місцевої прокуратури на запит прокуратури, повідомлено, що договори оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 за період з 2016 року по 2019 рік не укладалися. Також у вказаному листі зазначено, що Буштинська селищна рада неодноразово повідомляла власників нерухомого майна, розміщеного на вказаній земельній ділянці, про необхідність оформлення документів, які посвідчують право на неї.
Також листом Буштинської селищної ради №465-02/31 від 07.08.2019 року, адресованим керівнику Тячівської місцевої прокуратури на запит прокуратури, повідомлено про те, що земельна ділянка кадастровим номером 2124455300:04:001:0440, площею 2,1022 га, використовується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2016 року без правовстановлюючих документів. У вказаному листі зазначено, що протягом 2016-2019 років земельний податок чи орендна плата вищевказаними землекористувачами не вносилась. Листом повідомлено, що Буштинська селищна рада немає можливості звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення неодержаних доходів, оскільки бюджетом не передбачені витрати про сплату судового збору. Наведеним листом Буштинська селищна рада просила Тячівську місцеву прокуратуру вжити заходів представницького характеру шляхом подання позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодержаних доходів, оскільки селищна рада не в змозі самостійно вжити заходи щодо стягнення заборгованості.
Як вбачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №10-7-0.4-548/2-24 від 31.01.2024 року, об`єктивною та правильною нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 станом на 07.08.2019 року є сума 2232991,89 грн.
З урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог за вх.№02.3.1-02/5175/25 від 29.05.2025 року, прокурор заявив до стягнення з ОСОБА_1 на користь Буштинської селищної ради суму 48969,49 грн та з ОСОБА_2 - суму 23044,46 грн, як безпідставно збережені кошти за період з 18.04.2018 року по 14.05.2019 року.
До вказаного клопотання додано копію листа №07.52-104-2328ВИХ-25 від 22.04.2025 року, в якому прокурор просив Буштинського селищного голову надати до окружної прокуратури розрахунок безпідставно збережених коштів за користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельною ділянкою з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 в період з 18.04.2018 року по 14.05.2019 року.
Листом №557/02-10 від 28.04.2025 року Буштинська селищна рада надала розрахунок безпідставно збережених коштів за користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельною ділянкою з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440.
З цього розрахунку вбачається, що до стягнення з відповідачів підлягають безпідставно збережені кошти у наступних розмірах:
- квітень 2018 (з 18 по 30 число) – 2419,07 грн;
- травень – грудень 2018 – 5582,48 грн.
Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки – 2232991,89 грн, 3 % з якого становить 66989,76 грн.
66989,76/12=5582,48 грн на місяць;
5582,48/30=186,08 грн за день;
186,08*13=2419,07 за 13 днів квітня;
5582,48*8+2419,07=47078,91 грн за 2018 рік.
- січень-квітень 2019 - 5582,48;
- травень 2019 (з 01 по 14 число) – 2605,12 грн.
Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки – 2232991,89 грн, 3 % з якого становить 66989,76 грн.
66989,76/12=5582,48 грн на місяць;
5582,48/30=186,08 грн за день;
186,08*14=2605,12 за 14 днів травня;
5582,48*4+2605,12=24935,04 грн за 2019 рік.
У розрахунку зазначено, що загалом недоотримано безпідставно збережених коштів від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 18.04.2018 року по 14.05.2019 року в сумі 72013,95 грн (47078,91+24935,04=72013,95 грн).
При цьому, враховуючи частки, які належать власникам будівлі ОСОБА_1 (68/100) та ОСОБА_2 (332/100), сума до стягнення з кожного становить: ОСОБА_1 - 48969,49 грн (72013,95*68/100=48969,49); ОСОБА_2 - 23044,46 грн (72013,95*32/100=23044,46).
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення у цій справі із позовом до суду. 
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Щодо представництва прокурором інтересів держави
Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
У відповідності до абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч. 3 ст.129 Конституції України).
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Для представництва інтересів держави в особі компетентного органу прокурор має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів.
Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів держави.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У цій справі судом встановлено, що листом Буштинської селищної ради №378/02-31 від 11.06.2019 року, адресованим керівнику Тячівської місцевої прокуратури на запит прокуратури, повідомлено, що договори оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 за період з 2016 року по 2019 рік не укладалися. Також у вказаному листі зазначено, що Буштинська селищна рада неодноразово повідомляла власників нерухомого майна, розміщеного на вказаній земельній ділянці, про необхідність оформлення документів, які посвідчують право на неї.
Також листом Буштинської селищної ради №465-02/31 від 07.08.2019 року, адресованим керівнику Тячівської місцевої прокуратури на запит прокуратури, повідомлено про те, що земельна ділянка кадастровим номером 2124455300:04:001:0440, площею 2,1022 га, використовується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2016 року без правовстановлюючих документів. Протягом 2016-2019 років земельний податок чи орендна плата вищевказаними землекористувачами не вносилась. Листом повідомлено, що Буштинська селищна рада немає можливості звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення неодержаних доходів, оскільки бюджетом не передбачені витрати про сплату судового збору. 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що Тячівська місцева прокуратура Закарпатської області дотримала вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо здійснення представництва в суді законних інтересів держави, належним чином обґрунтувала порушення інтересів держави в особі Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та необхідність їх захисту.
Щодо суті спору
За положеннями статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За приписами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Згідно із частиною 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
У цій справі судом встановлено, що земельна ділянка, з кадастровим номером - 2124455300:04:001:0440, знаходиться в комунальній власності Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, що підтверджується інформаційної довідки №180708630, наявного у матеріалах справи.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Пунктом 14.1.147 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Згідно із частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
За приписами частини 3, 4 статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
У відповідності до частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
У постанові Верховного Суду від 17.01.2024 року у справі №906/1141/22 (на яку покликався суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення) зазначено, що враховуючи приписи статті 79 ЗК України, нормативне регулювання, наведене у статті 79-1 ЗК України, не можна розуміти таким чином, що в разі, якщо земельна ділянка несформована, то існування прав на неї неможливе, оскільки вона не є об`єктом цивільних прав.
У наведеній постанові вказано, що існують значні масиви земель комунальної власності, на яких не сформовані земельні ділянки. Це, однак, не означає, що право власності на ці землі нікому не належать. Висновок про те, що правом власності на земельні ділянки, розташовані в межах відповідного населеного пункту, рада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України. Натомість норму частини першої статті 79-1 ЗК України слід розуміти таким чином, що формування земельної ділянки є необхідним для її введення в цивільний обіг, зокрема, є передумовою для відчуження земельної ділянки чи встановлення речових прав на неї.
Отже, за положеннями статті 83 Земельного кодексу України та наведеної правової позиції Верховного Суду, навіть якщо право комунальної власності на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки, розташовані в межах населеного пункту, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності на підставі прямої норми Закону.
Як було вказано вище, земельна ділянка, з кадастровим номером - 2124455300:04:001:0440, знаходиться в комунальній власності Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, що підтверджується копією інформаційної довідки №180708630, наявною у матеріалах справи.
За встановленими у цій справі обставинами в період з 06.04.2016 року по 14.06.2019 року належало на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (частка 68/100) та ОСОБА_2 (частка 32/100) нежитлове приміщення будівлі фруктосховища, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., смт. Буштино, вул. Заводська, буд. 2б.
Отже, на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності позивача, знаходиться нерухоме майно, яке в свою чергу в період з 06.04.2016 року по 14.06.2019 року належало на праві приватної спільної часткової власності належало відповідачам (у частці 68/100 відповідачу-1 та 32/100 відповідачу-2).
Згідно із частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Отже, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.
У відповідності до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
За змістом частини 1 статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності від 05.08.2022 року у справі №922/2060/20 виснував, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази належного оформлення відповідачами у справі, як власниками об`єктів нерухомості, права користування спірною земельною ділянкою та державної реєстрації такого права.
Враховуючи встановлені у цій справі обставини, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи скаржника про те, що наведена постанова Верховного Суду від 05.08.2022 року у справі №922/2060/20 є нерелевантною для даної справи, оскільки наведені правові позиції відповідають встановленими у справі №307/3036/19 обставинам, а саме відсутність доказів належного оформлення відповідачами у справі, як власниками об`єктів нерухомості, права користування спірною земельною ділянкою та державної реєстрації такого права.
Отже, враховуючи вищенаведені норми, правові позиції Верховного Суду, та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі користувалися земельною ділянкою, на якій розташований належний їм об`єкт нерухомості, без достатньої правової підстави.
Також суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зазначити наступне.
Згідно пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
У відповідності до пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства випливає, що положеннями Податкового кодексу України не передбачено проведення індексації орендної плати, натомість, індексації підлягає нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
За приписами частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (подібний правовий висновок висвітлений у постанові Верховного Суду від 06.05.2026 року у справі № 922/3066/25).
У постанові Верховного Суду від 08.10.2024 року у справі № 916/2498/22 вказано, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.
У справі, яка розглядається, встановлено, що згідно з копією Витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №387 від 03.06.2019 року, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 становить 4431509,86 грн.
Як вбачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №10-7-0.4-548/2-24 від 31.01.2024 року, об`єктивною та правильною нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440 станом на 07.08.2019 року є сума 2232991,89 грн.
Відповідно до частини 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду від 18.05.2026 року у справі №922/3067/25, згідно якої до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
У даній справі судом здійснено детальний аналіз розрахунку позовних вимог, про що зазначено вище.
Апелянт не спростував розрахунок безпідставно збережених коштів за користування Мацолою М.Ю. та ОСОБА_2 земельною ділянкою з кадастровим номером 2124455300:04:001:0440, наданий прокурором до клопотання за вх.№02.3.1-02/5175/25 від 29.05.2025 року.
Отже, враховуючи вищеописані норми, наведені правові позиції Верховного Суду, встановлені у даній справі обставини та з урахуванням мотивів, наведених у цій постанові, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, а відтак суд першої інстанції правомірно (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог за вх.№02.3.1-02/5175/25 від 29.05.2025 року) задовольнив позов, стягнув з ОСОБА_1 на користь Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області суму 48969,49 грн безпідставно збережених коштів, та стягнув з ОСОБА_2 на користь Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області суму 23044,46 грн безпідставно збережених коштів.
За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 року у справі №307/3036/19.
Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За положеннями частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишаються за скаржником відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи вищенаведене та керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –
УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 26.03.2026 року (вх.№01-05/923/26 від 27.03.2026 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2026 року у справі №307/3036/19 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Р.В. Міліціанов

Суддя В.О. Ржепецький