П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1209/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов Сергій Вікторович 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
05 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Курка О. П.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2015 по 28.02.2018 із базовим місяцем - січень 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.12.2015 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця січень 2008 року.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу, з урахуванням виплаченої раніше суми та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в 2016 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2015 – 2022 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2015 – 2022 роках без врахування у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір таких допомог, індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплаченої в 2016 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2015 – 2022 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2015 – 2022 роках, з врахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог (зокрема щодо стягнення конкретно визначених сум індексації грошового забезпечення у розмірах 84219,46 грн та 258862,70 грн) відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог, а саме стягнути з Військової частини НОМЕР_1 чітко визначені суми індексації грошового забезпечення.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 24.12.2015 по 24.07.2023.
Вважаючи своє право на отримання індексації у належному розмірі порушеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок щодо належного обчислення, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення покладено виключно на роботодавця (Військову частину НОМЕР_1 ), у зв`язку з чим визначення конкретного розміру таких виплат із врахуванням усіх фактично здійснених нарахувань, утримань і структури доходів є виключною прерогативою фінансових органів відповідача, первинними бухгалтерськими документами яких суд володіти не може, а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії щодо нарахування та виплати коштів, а не їх безпосереднє стягнення у твердій сумі на підставі суб`єктивних математичних розрахунків позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Апеляційний частково суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову за такими доводами.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до ст.1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Положеннями статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону №1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1078).
Відповідно до п.1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, відповідно до положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, обов`язок щодо правильного обчислення, нарахування та виплати індексації грошових доходів (зокрема грошового забезпечення військовослужбовців) покладено безпосередньо на роботодавця — у цьому випадку на Військову частину НОМЕР_1 .
Процес повного арифметичного та фінансового розрахунку сум індексації за тривалий проміжний період (з 2015 по 2022 роки) вимагає детального опрацювання внутрішньої фінансової документації установи. 
Такий розрахунок обов`язково повинен враховувати всі фактично здійснені виплати за кожен окремий місяць, структуру грошового забезпечення, премії, надбавки, періоди перебування на лікуванні чи у відпустках, а також утримання обов`язкових податків і зборів. 
Оскільки вся первинна бухгалтерська документація, картки аналітичного обліку доходів та особові рахунки військовослужбовця знаходяться виключно у розпорядженні відповідача як суб`єкта владних повноважень, саме він є єдиним належним володільцем повної інформації, яка необхідна для проведення точного і законного розрахунку.
Колегія суддів наголошує, що органи судової влади не можуть перебирати на себе дискреційні та адміністративно-господарські функції органів державної влади або військових установ, а також не є органами, на які законом покладено функції ведення бухгалтерського обліку чи первинного нарахування грошового забезпечення громадянам. 
Відтак, суд першої інстанції обрав належний, ефективний та збалансований спосіб захисту порушеного права позивача, який повністю відповідає положенням КАС України, а саме — зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належну індексацію грошового забезпечення з урахуванням встановлених судом параметрів (базових місяців та норм Порядку №1078). 
Такий спосіб захисту змушує роботодавця виконати свій безпосередній обов`язок перед колишнім працівником відповідно до закону та на основі наявних у фінансовій службі первинних виплат. 
Наданий позивачем розрахунок сум є лише його суб`єктивним відображенням математичного алгоритму і не може виступати безумовною підставою для стягнення коштів у твердій грошовій сумі без відповідної фінансової перевірки та проведення нарахування уповноваженим органом за рахунок бюджетних асигнувань. 
Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду про необхідність стягнення судом конкретних сум індексації, колегія суддів зазначає, що зазначена судова практика сформована у справах за інших фактичних обставин, де фінансовими органами відповідачів уже було проведено офіційне нарахування індексації та зафіксовано її кінцевий розмір у відповідних довідках чи розрахункових листах, однак кошти не були виплачені, що й зумовило можливість їх безпосереднього стягнення судом. Натомість у межах цієї справи Військовою частиною НОМЕР_1 первинне обчислення індексації з урахуванням встановлених судом параметрів (базових місяців та абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078) взагалі не здійснювалось, а тому застосування наведених позивачем правових висновків Верховного Суду є безпідставним, оскільки суд апеляційної інстанції не може замінювати собою суб`єкта владних повноважень у здійсненні первинного бухгалтерського розрахунку за відсутності офіційно підтверджених фінансових даних про всі здійснені виплати.
Колегія суддів зазначає, що на стадії судового розгляду відсутні об`єктивні підстави вважати, що відповідач проведе вказаний розрахунок із порушенням норм матеріального права або вимог Порядку №1078. Резолютивна частина оскаржуваного рішення містить чіткий алгоритм дій із посиланням на конкретні пункти нормативно-правового акта, що є обов`язковим для виконання. Відтак, надання переваги односторонньому розрахунку позивача без його верифікації на підставі офіційних облікових даних відповідача було б передчасним та могло призвести до спотворення дійсного розміру зобов`язання.
Посилання апелянта на практику Верховного Суду щодо обов`язку суду визначати конкретні суми до стягнення не спростовують висновків оскаржуваного рішення, оскільки в даній категорії справ належність способу захисту залежить від можливості суду достовірно перевірити правильність нарахувань. Враховуючи характер спірних правовідносин та необхідність обчислення різниці між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, суд першої інстанції обґрунтовано поклав обов`язок проведення остаточного розрахунку на орган, який здійснює виплату грошового забезпечення.
З огляду на викладене, Житомирський окружний адміністративний суд дійшов правильного висновку про відмову в частині позовних вимог щодо стягнення фіксованих сум. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Ватаманюк Р.В.
Судді | | | Курко О. П.    Боровицький О. А.