Справа № 346/4719/25 
Провадження № 22-ц/4808/1122/26 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Гудяк Х.М.,
учасники справи
позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк»
на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року, ухвалене в складі судді Яремин М.П., 
за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.04.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування. Заяву-договір слід розуміти як укладення кредитного договору №002/9874308-CK_SB від 05.04.2021 року.
Відповідно до пункту 3 Заяви-договору позичальник акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщеній на сайті Банку за адресою https://tascombank.ua) і беззастережно приєднується до умов останнього. Позичальник згоден, що дана заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами договору.
Відповідно до пункту 4 Заяви-договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, позичальник підтверджує, що ознайомлений з умовами договору, тарифами, правилами користування електронним платіжним засобом, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. 
Згідно з виписками та розрахунком заборгованості, заборгованість за кредитним договором №002/9874308-CK_SB від 05.04.2021 року станом на травень 2025 року становить 68 938,20 грн.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №002/9874308-CK_SB від 05.04.2021 року у розмірі 68938,2 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту – 42392,11 грн, заборгованість по процентам – 26546,09 грн та судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись з рішенням суду АТ «Таскомбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначав, що між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було укладено договір шляхом підписання електронним цифровим підписом заяви-договору. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такий правочин прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідач акцептував Умови та правила, які є публічною офертою, та користувався кредитним лімітом через мобільний додаток (izibank). Заява містила беззастережну згоду з усіма умовами кредитування, які були надані відповідачу у мобільному додатку.
Висновки суду про те, що виписка та розрахунок заборгованості не є підтвердженням факту видачі кредиту, суперечать судовій практиці Верховного Суду. Виписка з банківського рахунку є первинним фінансовим документом, що підтверджує рух коштів, у тому числі використання відповідачем кредитних коштів та часткове погашення заборгованості. Відповідач здійснював операції за карткою, що додатково свідчить про його конклюдентні дії щодо прийняття умов договору. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що позивач не довів свої позовні вимоги. Апеляційна скарга є необґрунтованою, нічим не підтвердженою та не спростовує висновки суду першої інстанції. Суд першої інстанції вірно зауважив, що представник позивача стверджує про укладання кредитного договору 05 квітня 2021 року, однак заяву-договір про комплексне банківське обслуговування підписано 04 квітня 2021 року та дійшов правильного висновку про те, що розрахунки заборгованості не є доказами, які підтверджують факт отримання кредиту, оскільки створені самим позивачем та залежать виключно від його волевиявлення, а інших доказів не надано.
Відповідач не укладав кредитний договір та не отримував кредит, лише користувався платіжною карткою позивача, яку поповнював своїми особистими грошовими коштами.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 червня 2026 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження на 07 липня 2026 року.
22 червня 2026 року на адресу Івано-Франківського апеляційного суду від представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» - Рудницького Ю.І. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2026 року у задоволенні клопотання АТ «Таскомбанк» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.
25 червня 2026 року на адресу Івано-Франківського апеляційного суду від АТ «Таскомбанк» через систему «Електронний суд» повторно надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
У заяві представник АТ «Таскомбанк» просив провести судове засідання 07 липня 2026 рокута усі наступні засідання у справі №346/4719/25 за участю адвоката Рудницького Ю.І. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 червня 2026 року клопотання АТ «Таскомбанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду повернуто без розгляду.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 червня 2026 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського апеляційного суду на 07 липня 2026 року на 10 год 30 хв. Повідомлено учасників справи про дату, час та місце судового засідання.

У судове засідання представник АТ «Таскомбанк» не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання в режимі відео конференції до суду не надходило.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, зокрема, кредитного договору №002/9874308-CК-SB від 05.04.2021 року, на який він посилається, із зазначенням конкретних запропонованих відповідачу умов договору щодо суми кредиту, способу його надання, строку та умов користування ним, сплати процентів (розміру та їх періодичності) за користування ним, перерахування грошових коштів у розмірах, які зазначені позивачем у справі. Надана копія заяви-договору не містить істотних умов кредитування (суми, строку, процентної ставки тощо). Відсутність у матеріалах справи самого кредитного договору позбавляє суд можливості перевірити факт та спосіб надання кредитних коштів відповідачу.

Переглядаючи справу колегія суддів, виходить з наступного.

Судом встановлено, що АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 04.04.2021 року підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування.
Відповідно до пунктів 1, 3, 12, 13 заяви-договору на укладення договору про комплексне банківське обслуговування ОСОБА_1 , ознайомившись з публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «Таскомбанк», просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, на його ім`я, оформити неіменну платіжну картку MasterCard World, встановити на платіжну картку кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку. Підтвердив, що ознайомлений з умовами договору, тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати (зменшувати і або збільшувати) розмір ліміту кредитування (дозволеного кредитного ліміту); погодився з тим, що про зміну ліміту кредитування банк повідомляє позичальника шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток; підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі, але підписання договорів, угод, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/електронно цифрового підпису; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором; також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Згідно довідки № 20386/47.7 від 26.05.2025 року ОСОБА_1 з 05.04.2021 року є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви-анкети на укладання договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору №002/9874308-СК_SB від 05.04.2021 року, № картки № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Таскомбанк».
Згідно розрахунок заборгованості за кредитним договором № 002/9874308-СК_SB, який надано позивачем, заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.05.2025 року складає 68 938,20 грн, з яких заборгованість: за тілом кредиту 42 392,11 грн; за відсотками - 26 546,09 грн. 
На адресу ОСОБА_1 АТ «Таскомбанк» направлено вимогу про виплату боргу за кредитним договором № 002/9874308-СК_SB від 05.04.2021 року з попередженням про примусове стягнення заборгованості в судовому порядку у разі її непогашення.
На підтвердження заявлених вимог позивачем долучено скріншот із зображенням зарахування переказів сум коштів на картку у березні 2021 року, а також виписку по особових рахунках до кредитного договору № 002/9874308-СК_SB за період з 05.04.2021 року по 03.05.2025 року.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 ЦПК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 904/1017/20).
Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначав, що 04.04.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір на укладення про банківське обслуговування. Заяву-договір слід розуміти як укладений кредитний договір №002/9874308-CK_SB від 05.04.2021 року.
На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем надано копію заяви договору на укладання договору на комплексне банківське обслуговування від 04.04.2021 року, виписку по рахунках позичальника ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за кредитним договором та скриншот мобільного додатка із зображенням нібито зарахування коштів на картку.
Відповідач, підписавши заяву заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування, висловив згоду на отримання від АТ «Таскомбанк» банківських послуг, а саме, просив надати йому електронні довірчі послуги, що включають створення удосконаленого електронного підпису, відкрити поточний рахунок та видати платіжну картку, надати інші послуги банківські та фінансові послуги в межах проeкту Izibank.
Дана заява містить інформацію щодо особи відповідача, зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію та номер паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону. 
При цьому, вказана заява від 04.04.2021 року не містить вимоги відповідача про надання йому кредиту, його розміру, строку кредитування, обов`язку сплати процентів та їх розмір, а також погодження сторонами інших умов, які є істотними при укладанні кредитного договору.
Позивачем до суду не надано копію кредитного договору №002/9874308-CK_SB від 05.04.2021 року, на який у позові посилається позивач. З цих підстав висновок суду є обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною.
Щодо виписки по рахунку, на який посилається скаржник як на доказ на підтвердження факту видачі кредиту, колегія суддів зазначає наступне.
Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки.
Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
У долученій позивачем виписці за рахунком відсутня інформація про зарахування суми кредиту на рахунок відповідача, немає відомостей про встановлення кредитного ліміту на дату укладення договору 04.04.2021 року. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору або факту отримання кредитних коштів відповідачем. За своєю правовою природою розрахунок заборгованості є лише одностороннім документом, який відображає арифметичні обчислення самого позивача і не є первинним бухгалтерським документом. Вказаний розрахунок може лише підтверджувати розмір заявленої банком заборгованості, проте виключно за умови, якщо сам факт укладення договору та отримання коштів уже доведений іншими належними доказами, зокрема, випискою за рахунком з призначенням платежу та меморіальними ордерами.
Наданий позивачем скриншот мобільного додатка із зображенням нібито зарахування коштів на картку не може бути визнаний належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором №002/9874308-CК-SB від 05.04.2021 року. Зі змісту вказаного скриншоту неможливо встановити, що кошти були отримані саме на виконання зазначеного договору. Більше того, відображені на скриншоті операції із зарахування коштів датовані 1, 2 та 3 березня 2021 року, тобто здійснені задовго до моменту укладення самого кредитного договору, на який посилається позивач.
Будь-яких інших доказів фактичного надання відповідачу кредитних коштів або встановлення кредитного ліміту, використання відповідачем вказаних коштів, до матеріалів справи позивачем надано не було.
За вказаних вище обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги банку є недоведеними, оскільки банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин за договором № 002/9874308-CK_SB на умовах, зазначених у позові.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору та відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.

Головуючий        В.М. Луганська

Судді:        В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева