07 вересня 2026 р. м. Миколаїв

Справа № 488/1995/16 Кримінальне провадження № 1-кп/489/21/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2026 м. Миколаїв
Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого ОСОБА_1 
у складі суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
із секретарями судових
засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 
за участю:
прокурорів ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 
захисника ОСОБА_15 
законного представника 
обвинуваченого ОСОБА_16 
обвинуваченого ОСОБА_17 
потерпілого ОСОБА_18 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням: 
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
14.02.2016 близько 01:00 год., неповнолітній ОСОБА_17 , знаходився поблизу будинку АДРЕСА_3 , де побачив раніше йому не знайомого ОСОБА_18 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.
На ґрунті раптово виниклого неприязного ставлення до потерпілого, у ОСОБА_17 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті (вбивство) ОСОБА_18 . 
Реалізуючи раптово виниклий прямий протиправний умисел, направлений на вбивство іншої людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи їх настання, ОСОБА_17 підійшов до ОСОБА_18 , який стояв до нього спиною, та з метою вбивства останнього умисно, цілеспрямовано і рішуче наніс не менше 25 ударів викидним ножем з довжиною леза 11 см., який мав при собі, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді численних колото-різаних ран в області грудної клітини, спини та лівої сідниці, кураєвого поранення лівої легені, двостороннього пневмотораксу. Тілесні ушкодження у виді 3-х наскрізних колото-різаних поранень в нижніх відділах з обох боків грудної клітини з краєвим пораненням нижньої долі лівої легені, а також двостороннього пневмотораксу за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечних для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження у виді сліпих колото-різаних поранень в області спини та лівої сідничної області за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий впав на землю та втратив свідомість, а ОСОБА_17 , усвідомлюючи, що він виконав всі дії, які вважав за необхідне для доведення свого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_18 до кінця, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та позбавився знаряддя злочину, викидного ножа, який закопав у лісі.
З причин, що не залежали від волі ОСОБА_17 , злочин не було доведено до кінця, так як потерпілого ОСОБА_18 було доставлено до Жовтневої центральної районного лікарні в м. Миколаєві, де йому своєчасно надали медичну допомогу.
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_17 у потерпілого ОСОБА_18 загалом виявлено 22 колото-різані рани в області спини, 1 рану в нижніх відділах з обох боків зліва, 2 рани з права, що проникають до плевральної порожнини, та 3 рани лівої сідничної області.
Дії ОСОБА_17 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).
Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї провини, його вина у фактично вчиненому підтверджується наступними, безпосередньо дослідженими судом доказами.
Так, обвинувачений не визнав себе винним і надав пояснення, що 14.02.2016 списався у мережі «В Контакті» зі своїми товаришем ОСОБА_19 , щоб прогулятися у районі Жовтневому і біля ТЦ «Фуршет» вони зустрілися зі ОСОБА_20 . До Жовтневого району прибув приблизно о 19:00-20:00 годині. Пізніше вони випили пляшки 0,5 л. горілки на трьох, горілку не допили, залишивши її у під`їзді ОСОБА_21 . Пішли з під`їзду, оскільки ОСОБА_21 пішла додому. Залишилися з ОСОБА_22 , гуляли по району і паралельно були на зв`язку зі ОСОБА_21 . С потерпілим ОСОБА_23 він раніше не був знайомий, вперше побачив його у суді. При собі він мав складний ніж, колір точно не пам`ятає. Свій ніж він показував ОСОБА_22 та ОСОБА_21 . На наступний день на місцевих сайтах прочитали новини про бійки, а оскільки напередодні у нього був конфлікт з потерпілим ОСОБА_24 , він злякався що за це буде відповідальність, тому вирішив закопати ніж. Ніж закопали, оскільки злякались відповідальності. У нього та ОСОБА_25 була бійка з ОСОБА_24 в ході якої він наніс один удар ОСОБА_24 в область ноги під під`їздом ОСОБА_26 . На досудовому слідстві він зізнався про цей вчинок. ОСОБА_27 також наносив удари ОСОБА_24 . Цю бійку хлопці обговорювали зі ОСОБА_21 . Ніж ОСОБА_25 наскільки йому відомо, викинула його матір. 
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_18 повідомив, що обвинуваченого раніше не знав. 13.02.2016 він був на дні народженні в кафе «Таврія» у свого племінника. Після 23:00 він поїхав до дому, перед цим зайшовши до кафе, де зі знайомими випив пива. Підійшовши до будинку, він відчув поштовх та удар у спину, від чого втратив свідомість. Прийшов до тями вже у під`їзді будинку своїх знайомих, став просити про допомогу і знову втратив свідомість. Прокинувся у реанімації. У лікарні один раз його відвідувала мати ОСОБА_17 , плакала та просила пробачення за сина. В палаті перебував разом з ОСОБА_24 , спілкувалися, оскільки у нього було також ножове поранення. ОСОБА_24 раніше не знав. З особистого майна нічого не пропало.
Допитаний 17.02.2020 в судовому засіданні ОСОБА_28 пояснив, що зустрівся з ОСОБА_29 о 17-18 год., пішли на прогулянку, пізніше до них приєдналася ОСОБА_30 . Купивши спиртне, випили його. ОСОБА_21 пішла до дому. Була вже ніч. Він та ОСОБА_17 пішли гуляти, зайшовши до кафе, ще випили. Далі вдвох пішли в бік «Екомаркету» по проспекту Жовтневому. Підійшовши до будинку АДРЕСА_3, на сходах побачили чоловіка (як потім він дізнався, потерпілого ОСОБА_18 ) у стані алкогольного сп`яніння. Раніше його не знали. ОСОБА_29 вказавши на нього, збив його з ніг і став наносити удари ножем більше 10 разів. Він знав, що у ОСОБА_17 був розкладний ніж з кнопкою, гравіюванням та зубчиками. У нього ножа в той день не було. Потерпілий лежав на боку, а ОСОБА_29 на присядках, однією рукою тримавши потерпілого, іншою наносив йому удари. Потерпілий лежав на боці і кричав «боляче». він дивився, а потім відтягнув ОСОБА_29 і сказав, що досить. Вони пішли з цього місця. Він був у шоці, та з ОСОБА_29 вони не розмовляли по дорозі. Пішовши далі, присіли біля під`їзду на лавці. ОСОБА_17 стало зле. Підійшов чоловік ( ОСОБА_24 ) і спитав, що вони тут роблять, він відповів, на що цей чоловік вдарив його в обличчя та він впав через паркан. ОСОБА_17 почав битися з цим чоловіком, а він намагався його відтягнути. ОСОБА_29 сказав, що вдарив цього чоловіка і потім вони розійшлися по домам. На наступний день він зустрівся біля ринку в парку з ОСОБА_17 та ОСОБА_31 , щоб обговорити події, які сталися на передодні вночі. ОСОБА_29 при ньому розповів ОСОБА_31 , як наносив удари ОСОБА_18 .. Навіщо ОСОБА_17 напав на ОСОБА_18 , йому не відомо. Ніж був у обвинуваченого і останній запропонував його викинути. Втрьох вони пішли до лісу, ОСОБА_17 , обливши ніж спиртним, закопав його. Після цього, обвинувачений пішов додому, а він поспілкувався ще з ОСОБА_31 і потім розійшлися по домам. Через пару днів до нього в школу № 31 приїхали працівники поліції.
Допитана 11.04.2024 в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 пояснила, що в лютому 2016, вона зустрілась с ОСОБА_33 та ОСОБА_19 , пійшовши до магазину, вона дала гроші хлопцям, останні купили спиртне (горілку). Втрьох вони пішли до її будинку, де на 11 поверсі були крісла чи диван, хлопці там розпивали алкоголь. Вона пішла до дому в 19:00-20:00 годин. Протягом ночі, спілкувалася з ОСОБА_34 . З нічних розмов, ОСОБА_21 зрозуміла, що хлопці були дуже п`яні, розповіли їй, що пішли в кафе «Олімп», де розпивали спиртне з іншою компанією. Там у них сталися якісь конфлікти. Зранку вона зустрілась з ОСОБА_17 та ОСОБА_28 .. Хлопці спілкувалися між собою, розповівши їй, що з кимось подралися, ОСОБА_29 почав бити якогось чоловіка, а ОСОБА_35 дістав ніж і когось пирнув з цих чоловіків. ОСОБА_28 та ОСОБА_17 показали ніж ОСОБА_21 , який в подальшому вона впізнала. Ніж був у крові. Втрьох вони пішли до лісу щоб закопати ніж. Ніж був ОСОБА_36 . Він його раніше їй показував. Ніж у лісі закопував ОСОБА_37 . Хлопці знайшли якусь інформацію на сайті «Преступности нет» щодо їх конфлікту. Розповідали про 1-2 удари ножем. ОСОБА_17 казав їй, що ОСОБА_28 наносив удари ножем потерпілому, а ОСОБА_28 казав, що це був ОСОБА_17 . Потерпілих вона не бачила. З ОСОБА_17 у у неї раніше були стосунки, вона до нього гарно ставиться. ОСОБА_28 та ОСОБА_17 вживали спиртне та пробували наркотики. Вважає, що ОСОБА_17 не такий агресивний, як ОСОБА_28 .
Винуватість ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України повністю доведена сукупністю доказів, зокрема вищевикладеними показами потерпілого, показаннями свідків, а також зібраними по справі доказами, які досліджені в судовому засіданні, а саме:
-рапортом, за повідомленням органів охорони здоров`я, зареєстрованого в ЄО № 1371 від 14.02.2016,
-протоколом огляду місця події від 14.02.2016 з ілюстративною таблицею та план-схемою, згідно з яким, оглядом місця події є приміщення другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено потьоки речовини бурого кольору;
-протоколом огляду місця події від 14.02.2016 з ілюстративною таблицею та план-схемою, зафіксовано огляд ділянки місцевості розмірами 5х5, яка розташована по просп. Жовтневому (Богоявленському) в м. Миколаєві, під час якого виявлено та вилучено капюшон, мобільний телефон «Nomi», батарея від мобільного телефону, кришка від мобільного телефону, дві сім-картки мобільних операторів «Лайф» та «МТС»;
-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.02.2016, відповідно до якої, вилучені капюшон, мобільний телефон «Nomi», батарея від мобільного телефону, кришка від мобільного телефону, дві сім-картки мобільних операторів «Лайф» та «МТС» було визнано речовим доказом та видано потерпілому на зберігання;
-зберігальною розпискою ОСОБА_18 про отримання капюшона, мобільного телефону «Nomi», батареї від мобільного телефону, кришки від мобільного телефону, двох сім-картки мобільних операторів «Лайф» та «МТС»;
-протоколом огляду місця події від 14.02.2016 з ілюстративною таблицею, відповідно до якого місцем огляду є приміщення ізоляторної кімнати приймального відділення Жовтневої центральної районної лікарні розташованої за адресою: м. Миколаїв, просп. Жовтневий (Богоявленський), 336, під час якої було оглянуто та вилучено куртку, кофту, футболку, джинсові штани, черевики, труси, шкарпетки, 3 ключа, 2 гривні, чек;
-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.02.2016, відповідно до якої, вилучені куртка, кофта, футболка, джинсові штани, черевики, труси, шкарпетки, 3 ключа, 2 гривні, чек, було визнано речовим доказом; 3 ключа, 2 гривні, чек видано потерпілому на зберігання; куртка, кофта, футболка, джинсові штани, черевики, труси, шкарпетки було передано на відповідальне зберігання до камери схову Корабельного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області;
-зберігальною розпискою ОСОБА_18 про отримання 3 ключів, 2 гривень, чеку. Інші речові докази передано на відповідальне зберігання до камери схову Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області;
-протоколом огляду предмета від 14.02.2016, а саме мобільного телефону «Nomi».
-висновком експерта №175 від 17.02.2016, відповідно до якого кров ОСОБА_18 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО;
-висновком експерта № 176 від 31.03.2016, відповідно до якого на куртці, кофті, футболці, брюках, трусах, 2-х парах шкарпеток, півчобітках, представлених на експертизу, знайдена кров людини, при дослідженні якої виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВО. Походження якої від потерпілого ОСОБА_18 не виключається; 
-висновком експерта № 177 від 31.03.2016 відповідно до якого встановлено, на трьох косметичних паличках і марлевому тампоні зі змивами, представлених на експертизу, знайдена кров людини при дослідженні якої виявлені антигена А і Н ізосерологічної системи АВО. Походження якої від потерпілого ОСОБА_18 не виключається; 
-висновком експерта № 58 від 17.03.2016 згідно якого (мовою оригіналу) из представленнях мед. документов, у гр. ОСОБА_38 имелись телесные повреждения в виде множественных колото-резаных ран в области грудной клетки, спины и левой ягодицы, краевого ранения левого легкого, двухстороннего пневмоторакса. Телесные повреждения в виде 3-х проникающих колото-резаных ранений в нижних отделах с обеих сторон грудной клетки с краевым повреждением нижней доли левого легкого, а также с двухсторонним пневмотораксом могли образоваться от действия какого-то колюще-режущего предмета, возможно клинка ножа в срок и при обстоятельствах указанных в постановлении. По степени тяжести относятся к категории тяжких телесных повреждений по признаку опасных для жизни в момент причинения. Телесные повреждения в виде слепых колото-резаных ранений в области спины и левой ягодичной области могли образоваться от действия какого-то колюще-режущего предмета, возможно клинка ножа в срок и при обстоятельствах указанных в постановлении. По степени тяжести данные телесные повреждения относятся к категории легкой степени тяжести с кратковременным расстройством здоровья. Как видно из представленных мед. документов у потерпевшего выявлено в области спины до 22 колото-резаных ран, в нижних отделах с обеих сторон слева 1 рана, справа 2 раны, проникающие в плевральную полость, 3 раны левой ягодичной области. В представленных мед. документах, а также из протокола операции направление раневых каналов не указано. Принимая во внимание локализацию выше описанных телесных повреждений указанную в представленных мед. документах считаю, что потерпевший находился спиной к нападавшему. После нанесения телесных повреждений потерпевший мог передвигаться и совершать активные действия в короткий промежуток времени. Каких либо характерных телесных повреждений указывающих на борьбу и самооборону, а также которые свидетельствовали об активном физическом сопротивлении в момент посягательства на него (потерпевшего) в представленных мед. документах не отображено. Образование телесных повреждений в виде множественных колото-резаных ран собственноручно исключено. Из акта ХТИ №1071 от 13.02.2016 обнаружен этиловый спирт в концентрации 0,73%0, что соответствует легкой степени алкогольного опьянения.»; 
-протоколом проведення слідчого експерименту від 18.02.2016, за участю свідка неповнолітнього ОСОБА_28 , його матері ОСОБА_39 , педагога ОСОБА_40 та слідчого ОСОБА_41 , у присутності понятих, провів слідчий експеримент, під час якого свідок пояснив, що 13.02.2016 він зустрівся з ОСОБА_42 та ОСОБА_31 , у під`їзді разом розпивали спиртні напої, близько 9-ї вечора ОСОБА_31 пішла до дому. ОСОБА_27 з обвинуваченим пішли відпочити на лавки біля бару «Олімп», що розташований на вул. Новостройной. З бару вийшов незнайомий чоловік та запропонував розпити спиртні напої. ОСОБА_17 та ОСОБА_28 погодились та пішли розпивати спиртні напої. З бара вони пішли близько 12-ї ночі. Пішли через ринок, через рельси, по вул. Артема на проспект Жовтневий. На проспекті вони помітили незнайомого чоловіка. Пройшовши чоловіка, ОСОБА_28 повернувся і побачив як ОСОБА_17 сидить над чоловіком та наносить йому удари ножем. Потім вони залишили чоловіка та пішли далі. Сиділи на лавці біля будинку, до них підійшов невідомий чоловік у нетверезому стані, між ними виникла сварка, де обвинувачений наніс удари невідомому чоловіку. Після чого, ОСОБА_17 та ОСОБА_28 пішли по домівках. На наступний день зустрілися з ОСОБА_20 та позбавилися ножа у лісі «Балобанівській»;
-протоколом огляду місця події від 18.02.2016, відповідно до якого місцем огляду є земельна ділянка в Балабанівському лісі біля вул. Уборевича, в якій було сховано розкладний ніж, загальною довжиною 24 см.;
- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18.02.2016, відповідно до якої, вилучений складний ніж з руків`ям біло-коричневого кольору було визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання до камери схову Корабельного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області;
-висновком експерта № 59 від 25.04.2016, згідно якого на наданій на дослідження куртці потерпілого ОСОБА_18 переважно у верхній та середній частині спинки є 24 ушкодження. По своїй морфологічній картині ушкодження мають ознаки колото-різаних, і могли утворитися від дії якогось колючо-ріжучого предмета, типу клинка ножа, що має відносно гострий кінець, лезо, обух. На наданій на дослідження кофті потерпілого ОСОБА_18 переважно у верхній та середній частині спинки є 24 ушкодження. По своїй морфологічній картині ушкодження мають ознаки колото-різаних, і могли утворитися від дії якогось колючо-ріжучого предмета, типу клинка ножа, що має відносно гострий кінець, лезо, обух. На наданій на дослідження футболці потерпілого ОСОБА_43 переважно у верхній та середній частині спинки є 24 ушкодження. По своїй морфологічній картині ушкодження мають ознаки колото-різаних, і могли утворитися від дії якогось колючо-різаних, і могли утворитися від дії якогось колючо-ріжучого предмета, типу клинка ножа, що має відносно гострий кінець, лезо, обух. Не виключається можливість утворення ушкоджень на одязі потерпілого ОСОБА_18 (куртці, кофті, футболці, джинсових штанах) від дії клинка ножа, представленого на експертизу;
-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.02.2016, згідно з яким ОСОБА_17 впізнав вказаний ніж як свій;
-висновком судово-психіатричного експерта № 120 від 11.03.2016;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 18.02.2016 за участю підозрюваного ОСОБА_17 , захисника ОСОБА_44 , його матері - законного представника ОСОБА_16 , педагога ОСОБА_45 та слідчого ОСОБА_41 , у присутності понятих, провів слідчий експеримент, під час якого обвинувачений пояснив, що він зустрівся з ОСОБА_46 біля 17:00 годин на зупинці вул. Артема та пішли до магазину «Фуршет» зустріти ОСОБА_47 . Дійшовши до будинку ОСОБА_21 , у під`їзді розпили горілку, ОСОБА_21 пішла додому, а ОСОБА_17 та ОСОБА_28 пішли гуляли в бар «Олімп». Там їм наливали спиртне невідомі чоловіки. Далі пішли гуляти по вул. Новостройной, через парк чи через ринок (точно не пам`ятає) до лікарні, повернули до ЦРЛ та вийшли на перехрестя. Побачили чоловіка на перехресті біля зупинки на вул. Артема. Чоловік був у стані алкогольного сп`яніння, він перейшов дорогу, ОСОБА_35 показав на нього пальцем, розігнався та збив його з ніг. Чоловік впав, а ОСОБА_35 почав наносити йому удари ногами по обличчю. Він підійшов до них, нахилися до лежачого чоловіка, дістав ніж і почав наносити зверху удари ножем (приблизно 10). Він був у стані алкогольного сп`яніння, був сплеск агресії, мети у мене не було. ОСОБА_35 продовжив його бити. Вони зупинили свої дії та пішли далі у сусідній двір, сіли на лавці. Йому було погано. Підійшов незнайомий чоловік, спитав «Що вони тут роблять?». Не отримавши нашої відповіді, він отримав удар по обличчя. Коли відкрив очі, побачив, як ОСОБА_35 лежить, а чоловік хоче наносити йому удари. Він хотів відтягнути чоловіка, але отримав ще один удар по обличчю, запанікував та тицьнув його ножем один раз. Потім вони розійшлися по домам. На наступний день, він прокинувся, усвідомив, що накоїв, зустрівся з ОСОБА_48 та ОСОБА_21 , щоб все обговорити. ОСОБА_35 розповів ОСОБА_21 все. ОСОБА_35 сказав, що треба позбутися ножа, він погодився і вони пішли у Балабанівський ліс, де він закопав ніж, попередньо протерши серветкою.
Відеозапис протоколу слідчого експерименту було оглянуто в судовому засіданні.
У відповідності до вимог ст.ст. 85,86 КПК України суд вважає, що вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Згідно зі ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Позиція сторони захисту щодо неналежного проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого та проведення його під тиском, спростовується матеріалами, а саме вказана слідча дія проводилась за участі захисника, законного представника ОСОБА_17 та педагога, право неповнолітнього на захист не було порушено, зауважень чи заперечень не надходило.
Позиція сторони захисту щодо обмови обвинуваченого з боку свідка ОСОБА_25 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, доказів мотивів та підстав такого обмови захист не надав. Також покази ОСОБА_49 є логічними, послідовними та узгоджуються з показами самого ОСОБА_17 щодо інших подій в ніч з 13 на 14 лютого 2016, та співпадають з іншими дослідженими доказами дослідженими судом. Більш того обвинувачений під час проведення слідчого експерименту за його участю послідовно та докладно розповів про вчиненні ним дії з нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, показав на місці обставини цих подій.
Також суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_31 , в частині належності ножа ОСОБА_50 , оскільки ОСОБА_51 особисто впізнав свій ніж, що підтверджується відповідним протоколом пред`явлення речей до впізнання. 
Твердження захисника щодо не встановлення слідством місця скоєння злочину, а саме вулиця Артема в м. Миколаєві, так як кров була знайдена у під`їзді, а не на вулиці, є неспроможними, оскільки на вулиці був дощ та спростовується показами потерпілого, свідка ОСОБА_28 ..
Не визнання обвинуваченим своєї провини, суд сприймає критично, оскільки такі пояснення суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні, дослідженим судом, в їх сукупності, та на думку суду, обумовлені бажанням обвинуваченого уникнути належної кримінальної відповідальності.
З системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях стоїть і судова практика.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.
Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при незакінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є незакінченою та суб`єктивно нереалізованою особа не зробила все необхідне, щоб досягти мети і не вчинила всі дії для досягнення злочинного результату, в силу обставин, що не залежали від її волі, для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 у справі № 569/2944/16-к тощо.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.
При оцінці діяння обвинуваченого (з`ясуванні змісту і спрямованості умислу) суд враховує характер, рішучість і динамічність дій, вчинених ОСОБА_17 , їх раптовість для потерпілого, оскільки обвинувачений наніс ножем перший удар зі спини та не очікувано; поведінку до (раніше не був знайомий з потерпілим), під час і після скоєння злочину (не надання потерпілому належної допомоги), локалізацію поранення, механізм його заподіяння, кількість нанесених ударів.
Усе це в сукупності, на думку суду, свідчить про те, що ОСОБА_17 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_18 , проте об`єктивно не зробив все необхідне, щоб досягти своєї мети і не вчинив всі дії для досягнення вказаного злочинного результату, в силу обставин, що не залежали від його волі, для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме через неспинну жагу до життя потерпілого ОСОБА_18 , яка незважаючи на тяжке поранення, зміг доповзти до під`їзду знайомих, через що своєчасно отримав медичну допомогу.
Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_17 за ч. 2 ст..15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вину обвинуваченого ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд вважає доведеною.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_17 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_17 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №120 від 11.03.2016 ОСОБА_17 психічними захворюваннями не страждає нині та не страждав в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. Знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння та міг розуміти значення своїх дій та керувати ними в повному обсязі. Самооцінка нестійка, характерні всплески роздратування, образливість. Рівень загальної агресивності високий. На момент інкримінованого діяння не знаходився у стані сильного душевного хвилювання.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_17 , суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного, наявність обставини, що обтяжує покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, крім того вимогами ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_17 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, які передбачають відповідальність за вчинене. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Підстав для застосовування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.
При цьому, встановлено, що ОСОБА_17 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України 14 лютого 2016.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_17 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, яке відносяться до особливо тяжких злочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 106 КК України звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 106 КК України, щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності: десять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Стаття 74 частина 5 КК УКраїни передбачає що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_17 не судимий, на обліках в психіатричній чи наркологічній лікарнях не перебуває, кримінальне правопорушення вчинив 14 лютого 2016, від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.
Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення обвинуваченого ОСОБА_17 до кримінальної відповідальності закінчився в 14 лютого 2026.
Таким чином, враховуючи, що на час постановлення вироку, минуло більше десяти років з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_17 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у відповідності до положень ст. 49, ч.5 ст.74, 106 КК України.
Відповідно до ст. 129 КПК суд ухвалюючи обвинувальний вирок залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частина 2 статті 1206 ЦК України встановлює, що якщо кримінальне правопорушення вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу.
Стаття 1179 ЦК України передбачає що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.
Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
На час постановлення вироку ОСОБА_17 досяг повноліття.
Прокурором ОСОБА_11 було заявлено цивільний позов про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 4865,54 грн. Цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки доведений належними та достатніми доказами.
Потерпілим ОСОБА_18 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3480,56 грн., моральної шкоди у сумі 20000 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. Цивільний позов підлягає частковому задоволенню, матеріальна та моральна шкода підлягають стягненню у заявленому розмірі, у витратах на правову допомогу слід відмовити, оскільки до позову не надано доказів щодо їх фактичного понесення.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
У кримінальному провадженні відсутні витрати на проведення експертиз.
Керуючись ст.ст. 100, 128, 374, 375, 532 КПК України, суд
ухвалив
ОСОБА_17 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Звільнити ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74, 106 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.
Речові докази:
- капюшон, мобільний телефон «Nomi», батарею від мобільного телефону, кришка від мобільного телефону, дві сім-картки мобільних операторів «Лайф» та «МТС» - повернути потерпілому;
- куртку, кофту, футболку, джинсові штани, черевики, труси, шкарпетки, 3 ключа, 2 гривні, чек - повернути потерпілому;
- складний ніж з руків`ям біло-коричневого кольору - знищити.
Цивільний позов прокурора ОСОБА_11 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 4865,54 грн. - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_17 на користь держави в особі фінансового управління Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області кошти витрачені Жовтневою центральною районною лікарнею на лікування ОСОБА_18 у розмірі 4865,54грн..
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_18 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3480,56 грн., моральної шкоди у сумі 20000 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_18 матеріальну шкоду у розмірі 3480,56грн, моральну шкоду у розмірі 20000грн..
У стягненні витрат на правову допомогу відмовити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївської апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1 
Суддя: ОСОБА_2 
Суддя: ОСОБА_3