Справа № 486/499/26
Провадження № 2-о/486/34/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року        м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Прибужанівська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Південноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області померла мати заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Південноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 02.05.2025 року. Крім нього, спадкоємців 1 черги після смерті матері немає. Також за життя його мати склала на його користь заповіт від 16.11.2001 року, посвідчений секретарем виконкому Новосілківської сільської ради Вознесенського району Вовк Т.О., зареєстрований в реєстрі за №186. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,0 га за кадастровим номером 4822083400:02:000:0326, розташована в межах території Новосілківської сільської ради Вознесенського району, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №093207 від 14.12.2004 року, та земельні ділянки площею 7,11 га та 0,67 га, розташовані на території Новосілківської сільської ради, Вознесенського району, які належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №011111 від 20.09.2001 року. На момент смерті матері ОСОБА_2 її місце проживання було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , де вона фактично проживала до 2019 року. Після погіршення стану здоров?я матері у 2019 році, заявник запропонував їй переїхати до нього у квартиру у м.Південноукраїнськ, де вона фактично ї проживала до дня своєї смерті. Будинок, де було зареєстроване місце проживання його матері, належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №62 від 11.03.2003 року. З метою оформлення спадщини, заявник звернувся до Приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич I.М. з питання оформлення спадщини після смерті матері, але листом від 22.12.2025 року №367/01-16 його було повідомлено, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому спадкова справа після померлої ОСОБА_3 не може бути заведена. Оскільки заявник та його мати на момент смерті останньої проживали за однією адресою, він вважав, що спадщину після її смерті заявник прийняв. Довести інакше, як в судовому порядку факт постійного проживання з матір?ю, на час її смерті, заявник не має можливості, оскільки вони зареєстровані за різними адресами. Зазначена обставина є перешкодою у реалізації його спадкових прав.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року провадження по справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження.
Ухвалою суду від 30.04.2026 року клопотання заявника про виклик свідків задоволено, викликано свідків; витребувано у приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. документи. 
02.06.2026 року від приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. надійшли витребувані інформація та документи.
У судовому засіданні заявник підтримав свою заяву та просив задовольнити її в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви.
Суд, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 02.05.2025 року Південноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) /а.с.8/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 1,0 га за кадастровим номером 4822083400:02:000:0326, яка розташована в межах території Новосілківської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та з земельної ділянки площею 7,78 га, які розташовані на території Новосілківської сільської ради, Вознесенського району Миколаївської області. 
Земельна ділянка площею 1,0 га за кадастровим номером 4822083400:02:000:0326, розташована в межах території Новосілківської сільської ради Вознесенського району, належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №093207 від 14.12.2004 року /а.с.11/, земельна ділянка площею 7,78 га, розташована на території Новосілківської сільської ради, Вознесенського району, належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №011111 від 20.09.2001 року /а.с.10/.
Відповідно до заповіту №186 від 16.11.2001 року  ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,78 га, яка розташована на території Новосілківської сільської ради /а.с.9/.
Заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Харцизьким ЗАГС від 11.12.1959 року/а.с.7/.
Згідно відповіді приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. №174/01-16 від 28.05.2026 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась /а.с.45/, що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №85778846 від 26.06.2026 року.
Згідно листа приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич I.М. №367/01-16 від 22.12.2025 року щодо надання роз`яснення норм чинного законодавства, заявник ОСОБА_1 вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки він і спадкодавець  ОСОБА_2 на день смерті останньої зареєстровані за різними адресами /а.с.18/.
Відповідно до довідки №294 від 22.12.2025 року, виданої ОСОБА_1 Прибужанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та знята з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з померлою на день смерті ніхто не був зареєстрований і ніхто не проживав /а.с.15/.
Згідно акту №157 від 26.12.2019 року, складеного КП ЖЕО на підставі письмової заяви ОСОБА_1 від 04.12.2019 року, про те, що  ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів: ОСОБА_2 дійсно проживає за вище вказаною адресою з 19.11.2019 року. Факт проживання без реєстрації підтвердили присутні сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.12/.
Відповідно до акту про встановлення факту проживання особи без реєстрації від 20.04.2025 року, складеного головою правління ОСББ «Незалежності 17» Брильовим С.І. в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.13/.
Згідно довідки від 20.04.2025 року про фактичне місце проживання особи без реєстрації, виданої головою правління ОСББ «Незалежності 17» Брильовим С.І. ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що вона з 06.12.2019 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації /а.с.14/.
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що знайома з заявником, оскільки є сусідами, перебувають в сусідських відносинах. Проживає за цією адресою з травня 1997 року. Вказала, що бачила як привезли мати заявника в 2019 році до сина. Бачила, як вона спускалась із сином на вулицю, потім захворіла і вже сиділа вдома. Померла в квартирі сина після операції. Після операції пройшло 9 місяців і після цього вона померла. Похована мати заявника в місті Південноукраїнську.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що перебуває з заявником в хороших стосунках, оскільки заявник це чоловік її рідної сестри. Мати заявника жила в селі до 2019 року, після хвороби матері, вона переїхала жити до сина. Заявник доглядав за матір`ю, оскільки вона вже не могла ходити і взагалі самостійно за собою доглядати. Померла мати заявника в місті Південноукраїнську. 
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року по справі №227/2188/21 викладено висновок, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітомчи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до п. 23 вказаної вищезазначеної Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи в сукупності з показами свідків ту обставину, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з 06.12.2019 та до дня смерті спадкодавця.
Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне заявнику для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення та встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, на підставі зібраних у справі та досліджених доказів суд дійшов висновку, що заявником було доведено в судовому засіданні факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Керуючись ст.ст. 13, 81, 229, 247, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Прибужанівська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Харцизьк Донецької області, РНОКПП НОМЕР_3 ) зі спадкодавцею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Південноукраїнську Вознесенського району Миколаївської області, на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.07.2026.

Суддя          О.О. Волощук