ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4684/26 Справа № 183/1264/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,–

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року позивач звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 07 вересня 2024 року о 15 год. 45 хв. за адресою: вул. Гетьманська, буд. 32, м. Самар (м. Новомосковськ) Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «LADA Vesta CROSS», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «MERSEDES BENZ» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Відповідачем добровільно не було здійснено жодного відшкодування завданих збитків, не усунуто наслідки заподіяної шкоди майну.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні зазначеної вище ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова набрала законної сили 01 жовтня 2024 року.
На момент вчинення ДТП транспортний засіб під керуванням відповідача не був застрахований. У винуватця ДТП відсутнє страхування, що підтверджується відсутністю дійсного полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів на момент скоєння ДТП.
Відповідно до висновку ТОВ «Клевер Експерт» щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 405/10-24 від 21 жовтня 2024 року, підготовленого оцінювачем ОСОБА_3 , розмір матеріального збитку, завданого автомобілю, який знаходився в користуванні позивача, в результаті ДТП становить 39 196,04 грн. На проведення експертизи позивачем витрачено 4 500 грн.
Також позивач зазначав, що після дорожньо-транспортної події, спричиненої відповідачем, він відчув великий емоційний стрес і тривогу. Це була дуже важка ситуація, адже він не тільки переживав за своє здоров?я, ситуація була ще складніша через те, що в машині були його дружина та троє дітей (дівчатка: 1 рік, 3 роки та 6 років). Він був страшенно наляканий за їхнє здоров?я та безпеку. Дружина позивача є годуючою мамою наймолодшої доньки (1 рочок), і навіть думка про те, що з нею чи дітьми може статися щось серйозне, його буквально паралізувала. Кожна секунда після аварії здавалась вічністю, коли позивач намагався зрозуміти, чи все з ними в порядку. Страх за близьких був настільки сильним, що він навіть не міг зібратися, щоб оцінити ситуацію. Також позивач зазначає, що він тільки звільнився зі служби в ЗСУ, перебував весь час служби в Донецькій області, здавалося звик думати про свою безпеку та безпеку інших, але в той момент відчув себе безсилим. Додатково до цього, пошкодження автомобіля значно ускладнили його життя. Автомобіль - це не лише транспортний засіб, а й важлива частина його щоденної рутини. Досить значну кількість часу позивач витратив на пошук експертів, вирішення юридичних питань та перевірку технічного стану автомобіля після ДТП. З моменту аварії він був вимушений займатися пошуком експертів для оцінки пошкоджень автомобіля, звертатися до юристів за консультацією, щоб знати як він може захистити та відновити свої права. Це все забирало дуже багато часу, сил та емоцій. На певний час він втратив можливість швидко та зручно возити дітей на заняття, до школи, до лікарів, або навіть до друзів та рідних. Позивач не лише переживає через матеріальні втрати та механічні пошкодження автомобіля, але через ті емоційні травми, які він зазнав, дивлячись на те, як його родина переживає цей стрес разом із ним. Ураховуючи викладене позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у 10 000 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач добровільно відмовляється відшкодувати заподіяну ним шкоду, позивач був вимушений звернутися до суду.
Просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 39 196,04 грн. та 4500 грн. витрат на проведення експертних досліджень; відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., а також судові витрати.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 39 196,04 грн. – залишено без розгляду.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4500 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та відшкодування понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 327 (триста двадцять сім) грн. 07 коп., а всього 14 827 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять сім) гривень 07 коп.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення моральної шкоди.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі Судової влади України.
Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст. 16 ЦК України, зокрема відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.
Судом установлено, що 07 вересня 2024 року о 15 год. 45 хв. за адресою: вул. Гетьманська, буд. 32, м. Самар (м. Новомосковськ) Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «LADA Vesta CROSS», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «MERSEDES BENZ» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні зазначеної вище ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова набрала законної сили 01 жовтня 2024 року.
Автомобіль «LADA Vesta CROSS», номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 , який на момент ДТП на законних підставах перебував у володінні та користуванні позивача ОСОБА_2 .
На момент вчинення ДТП транспортний засіб «MERSEDES BENZ» номерний знак НОМЕР_2 , що перебував під керуванням відповідача ОСОБА_1 , не був застрахований.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Як зазначив позивач у судовому засіданні суду першої інстанції, що Моторним (транспортним) страховим бюро України йому було відшкодовано матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині суми 39 196,04 грн. він не підтримує. 
З огляду на що, керуючись ст. 257 ЦПК України, суд залишив без розгляду позов в цій частині.
Для визначення вартості матеріального збитку, позивачем було замовлено проведення експертизи у ТОВ «Клевер Експерт» щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складено відповідний висновок № 405/10-24 від 21 жовтня 2024 року, підготовлений оцінювачем ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ним понесені витрати на оплату оцінювача в розмірі 4500 грн. (а.с. 14, 16-42).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (Постанова Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/14230/15-ц (провадження № 61-7934св18).
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. 
Водночас колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром такого відшкодування, оскільки вважає його таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також фактичним обставинам справи. 
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, - п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з абз. 1 п. 4 вказаної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 7 Постанови - заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У абз. 2 п. 5 Постанови, судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода - це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху дорогою загального користування, що призвело до механічного пошкодження цих транспортних засобів.
Сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках.
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч. 2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 761/24143/19).
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020)
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). 
Так, у ході розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу завданої йому моральної шкоди, зокрема доказів, які б свідчили про істотність, тривалість чи інтенсивність моральних страждань, погіршення його психоемоційного стану або необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя. 
Сам по собі факт заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є підставою для компенсації моральної шкоди, однак не свідчить про обґрунтованість заявленого розміру такого відшкодування.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). 
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
З огляду на характер правопорушення, наслідки дорожньо-транспортної пригоди, ступінь заподіяних позивачу моральних страждань, відсутність належних доказів на підтвердження більшого обсягу моральної шкоди, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди та зменшення його з 10 000 грн до 5 000 грн.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року в оскаржуваній частині, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині рішення не оскаржувалося, а тому не переглядалося судом апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року в оскаржуваній частині – змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 10 000 грн до 5 000 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко