Провадження № 2/742/1191/26 
Єдиний унікальний № 742/717/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2026 року м. Прилуки 

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області 
в складі головуючого судді Давидчука Д.П., 
за участю секретаря судового засідання Лісафіної А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Прилуцька міська рада, Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області про усунення перешкод у користування майном,

ВСТАНОВИВ:
І. Суть справи.
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Чередніченко О.М. (далі – Позивач), через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування майном. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Відповідач є власником суміжного нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_1 та без дозвільних документів і на невідведеній земельній ділянці здійснила самочинне будівництво, добудувавши вхідну групу з виходом на вулицю. Вказана прибудова виконана з порушенням прав позивача: зовнішні сходинки прибудовані безпосередньо до фасадної стіни приміщення позивача, а двері відчиняються в бік цієї стіни та завдають майнової шкоди через постійні удари, що вже призвело до пошкодження облицювальної плитки. Крім того, це позбавляє позивача можливості обслуговувати стіну, призводить до її зволоження через відсутність вентиляції, викликає постійний шум та спричиняє руйнування тротуарної плитки під час збивання льоду. Досудові звернення до відповідача та органів місцевого самоврядування результатів не дали.
У зв`язку з вищевказаним просить суд усунути перешкоди позивачу у користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 та за її рахунок демонтувати прибудовані до фасадної стіни цього приміщення зовнішні сходинки, вхідні двері і дверний отвір у самочинно добудованій відповідачем прибудові (вхідній групі) до нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_1 , заборонивши облаштування дверного отвору та дверей в цій же частині самочинно добудованої прибудови, а також стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

ІІІ. Позиції сторін.
У судове засідання позивач та його представник з`явилися, представником подано письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.
Відповідач у судове засідання не з`явилася. Повідомлялася належним чином про дату час та місце судового засідання. Клопотань до суду не надходило.
За адресою реєстрації Відповідачу рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з викликом його в судове засідання. 
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;  3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. 
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. 
Відтак, суд 23.07.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Згідно свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 12.02.2010 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССТ №524265 від 16.02.2010, позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).
Згідно з витягом із рішення Прилуцької міської ради Чернігівської області від 09 квітня 2025 року № 26 «Про вирішення питань землекористування» та укладеним на його підставі Договором оренди (м. Прилуки, 2025 рік), ОСОБА_1 надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 80 кв.м. з кадастровим номером 7410700000:03:001:0338 (цільове призначення 03.07 — для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) для обслуговування нежилого приміщення по АДРЕСА_1 , із зобов`язанням орендаря оформити договір та провести державну реєстрацію права оренди у 45-денний термін(а.с.13-18).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2025 №453571109, відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 03.05.2003(а.с.28-29)
Відповідно до заяв позивача на ім`я міського голови Попенко О.М. від 02.12.2016 та від 27.11.2024, а також отриманих відповідей виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 07.12.2016, від 23.12.2024 та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області від 20.01.2017 (а.с. 20–22), підтверджуються факти звернення позивача до органів місцевого самоврядування з метою припинення порушення її прав.
Згідно відповіді Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації від 26.08.2025 №01-14, ОСОБА_2 для отримання дозвільних документів для добудови прибудови до магазину по АДРЕСА_1 не зверталась(а.с.23).
Згідно відповіді Виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 20.08.2025 №01-16/5471, звернень від ОСОБА_2 за період з червня 2018 до серпня 2025 щодо отримання дозвільних документів на добудову прибудови до магазину по АДРЕСА_1 не надходило(а.с.24).
Згідно відповіді Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області від 27.08.2025 №01-17/88, звернень від ОСОБА_2 за період з червня 2018 до серпня 2025 щодо отримання дозвільних документів на добудову прибудови до магазину по АДРЕСА_1 не надходило(а.с.25).
З доданих фотографій вчабається, що східці прибудовано до фасадної стіни нежитлового приміщення (а.с.26-27).
Згідно з письмовою вимогою про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням від 12.12.2025, направленою позивачем на адресу місця проживання відповідача, остання її не отримала, а лист повернувся без вручення(а.с.30-31).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В постанові Верховного Суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні майном є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно із законом та не є необхідним в демократичному суспільстві. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 зроблено висновок, що "згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав".
Як встановлено судом, позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням шляхом демонтажу зовнішніх сходинок, вхідних дверей і дверного отвору в самочинно добудованій вхідній групі та заборонити їх облаштування в цій частині на майбутнє.
На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту повністю відповідає поняттю негаторного позову (ст. 391 ЦК України), оскільки зміст заявлених вимог фактично свідчить про бажання позивача усунути перешкоди у користуванні належним їй нерухомим майном та запобігти його подальшому пошкодженню. Сама по собі наявність у тексті прохальної частини слова «зобов’язати» не є підставою вважати, що даний позов має лише зобов’язальний характер та не є негаторним, зважаючи на зміст такої вимоги, підстави звернення до суду та встановлені в ході судового розгляду обставини.
Під час судового розгляду було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є законним власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та законним користувачем суміжної земельної ділянки (кадастровий номер 7410700000:03:001:0338), наданої їй в оренду на підставі рішення Прилуцької міської ради № 26 від 09.04.2025 та відповідного Договору оренди землі.
Водночас судом з`ясовано, що відповідач ОСОБА_2 , будучи власником суміжного нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_1 , здійснила будівництво прибудови (вхідної групи) за відсутності будь-яких дозвільних та містобудівних документів. Дана обставина підтверджується офіційними відповідями Управління містобудування та архітектури Чернігівської ОДА від 26.08.2025 № 01-14, Виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 20.08.2025 № 01-16/5471 та Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради від 27.08.2025 № 01-17/88, відповідно до яких відповідач у період з червня 2018 року по серпень 2025 року за отриманням дозвільних документів на добудову не зверталася. Таким чином, спірна прибудова (вхідна група) в розумінні ст. 376 ЦК України є самочинно збудованою.
З аналізу долучених до справи фотоматеріалів та письмових доказів слід дійти висновку, що зазначена самочинна прибудова виконана з безпосереднім порушенням прав позивача: зовнішні сходинки прибудовані впритул до фасадної стіни приміщення позивача, а вхідні двері відчиняються в бік цієї стіни, що позбавляє позивача можливості належним чином обслуговувати фасадну стіну свого приміщення, при цьому спроби позивача врегулювати спір позасудово (через звернення до органів місцевого самоврядування та направлення вимоги відповідачу) результатів не дали.
Зважаючи на викладене вище, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки під час судового розгляду було беззаперечно встановлено наявність перешкод у користуванні позивачем належним їй майном внаслідок зведення відповідачем самочинної прибудови, що порушує права позивача як власника та завдає шкоди її майну та порушує правила добросусідства.
Демонтаж самочинно збудованих сходинок, дверей та дверного отвору є пропорційним та єдиним ефективним способом відновлення порушеного права позивача, а заборона їх облаштування в цій частині на майбутнє відповідає приписам ч. 2 ст. 386 ЦК України щодо запобігання пошкодженню майна.
VІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач як мати загиблого військовослужбовця звільнена від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у разі задоволення позову судовий збір у розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Керуючись статтями:4,5,12,13,76-81,89,258,263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Прилуцька міська рада, Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області про усунення перешкод у користування майном – задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та за її рахунок демонтувати прибудовані до фасадної стіни цього приміщення зовнішні сходинки, вхідні двері і дверний отвір у самочинно добудованій ОСОБА_2 прибудові (вхідній групі) до нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів по АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_2 облаштування дверного отвору та дверей в цій же частині самочинно добудованої прибудови. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331 грн. 20коп.. 
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення до суду апеляційної інстанції лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 
Повний текст судового рішення складено 23.07.2026. 
Суддя Дмитро ДАВИДЧУК