Справа № 583/1557/26
2-др/583/32/26 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2026 р. м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Семенової О.С.,
за участі секретаря
судового засідання Гайдейчук К.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 в м. Охтирка заяву представника відповідачки, адвоката Кудіна Олександра Михайловича, про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
УСТАНОВИВ:
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2026 року частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 23.06.2025-100001904 від 23 червня 2025 року в розмірі 21080,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,57, всього до стягнення підлягає 21720,57 грн /двадцять одна тисяча сімсот двадцять гривень 57 копійок/. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог / а.с. 84-87/.
07 липня 2026 року від представника відповідачки, адвоката Кудіна О.М., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу з позивача ТОВ «Споживчий центр» на користь відповідачки в розмірі 20000,00 грн, виходячи із задоволених позовних вимог 24,06%, оскільки це питання не вирішено при ухваленні судового рішення /а.с. 89/.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а у разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати, - без повідомлення учасників справи.
Оскільки представник позивачки звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати у виді правничої правової допомоги, то учасники справи не повідомлялися. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Вивчивши матеріали справи /в межах поданої заяви/, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що заява про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Оскільки адвокат Кудін О.М. в ході судового розгляду не подав заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, хоча заявив про них в відзиві, то в судовому рішення не було вирішено це питання, тому необхідно це вирішити додатковим судовим рішенням в цій справі.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини
Судом установлено, що представник відповідачки у відзиві повідомив про судові витрати, які понесла відповідачка, повноваження адвоката підтверджено копією ордера Національної асоціації адвокатів України серії ВМ № 1077725 від 01 травня 2026 року, до відзиву було подано договір про надання правничої допомоги від 30 квітня 2026 року, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за вказаним договором, з якого вбачається, що замовник сплачує виконавцю гонорар за надані послуги у фіксованому розмірі 20000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 06/05/01 від 06 травня 2026 року на суму 20000,00 грн/ /а.с. 47-51/.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 жовтня 2021 року № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19, від 17 січня 2024 року у cправі №910/2158/23.
В судовому засіданні встановлено, що 06 травня 2026 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов відзив на позовну заяву, разом із додатками до нього /а.с. 45-61/.
Адвокат відповідача приймав участь в судовому засіданні 11 травня 2026 року – 11 хв.
З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, сума витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн є завищеною і неспівмірною із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 6000,00 грн, які підлягають стягненню з позивача.
Рішенням було задоволено позовні вимоги в розмірі 24,06 %, таким чином необхідно здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог, які підлягають стягненню із позивача на користь відповідачки, що становить 75,94%.
Суд дійшов висновку про стягнення із позивача на користь відповідачки в рахунок відшкодування судових витрат в сумі 4556,40 грн /з розрахунку 6000,00 грн / 100% х 75,94% = 4556,40 грн/.
Керуючись: ст.ст. 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Частково задовольнити заяву представника відповідачки, Кудіна Олександра Михайловича, про ухвалення додаткового рішення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», юридична адреса: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, код ЄДРПОУ 37356833, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4556,40 грн /чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят шість гривень 40 копійок/.
Відмовити в задоволенні решти вимог.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Охтирського міськрайонного суду 
Сумської області О.С. Семенова