Справа № 214/8311/25
2/214/632/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
14 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Євтушенка О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання – Авдєєва М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу №214/8311/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» Руденко К.В. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №7264720 від 13.11.2023, у загальному розмірі 39 791,80 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 16 356,38 грн., заборгованості за процентами – 23 435,42 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 10 000,00 грн. 
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 13.11.2023 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (торгова марка «CreditPlus») та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит за №7264720, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит із зобов`язанням повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в обсязі та у строки, визначені умовами договору. У порушення положень договору та вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач, користуючись коштами, наданими установою, не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання – не вносила платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов договору у відповідача ОСОБА_1 утворилася заборгованість за вищезазначеним договором у загальному розмірі 67 485,26 грн.
При цьому, 30.09.2024 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги №30.09/214-Ф, відповідно до умов якого, а також згідно зі ст.512 ЦК України, ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у тому числі й до ОСОБА_1 , за кредитним договором №7264720 від 13.11.2023. 
Всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 тривалий час своєчасно не вносила платежі на повернення кредиту, що свідчить про суттєве порушення нею взятих на себе договірних зобов`язань. Зважаючи на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів кредитора, ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», будучи дійсним кредитором, вимушене звернутися до суду.
Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (із витребуванням доказів).
Представник позивача – Руденко К.В. одночасно із позовною заявою, в п.5 його прохальної частини, просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.20).
Відповідач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання відзиву на позов у межах встановленого процесуального строку, будучи достеменно обізнаною про перебування справи на розгляді суду та про зміст заявлених до неї вимог.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також належне повідомлення відповідача та відсутність відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.11.2023 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7264720 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір укладено шляхом акцепту відповідачем пропозиції кредитодавця через інформаційно-телекомунікаційну систему шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до ст.ст.11-12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми договору. Відповідач ОСОБА_1 пройшла процедуру реєстрації в інформаційній системі кредитодавця, ідентифікацію та верифікацію особи, надала персональні дані та реквізити платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти. Згідно з умовами кредитного договору, позичальнику було надано кредит у розмірі 17 000 грн., строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% за кожен день користування кредитом, та періодичністю кожні 10 днів, у тому числі із застосуванням заниженої процентної ставки 1,493%, за умови сплати споживачем до 23.11.2023 або протягом 3-х календарних днів, що слідують за вказаною датою, кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів. Факт перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача підтверджується платіжними документами, що свідчить про належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість.
Крім того, судом встановлено, що 30.09.2024 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги №30.09/214-Ф, відповідно до умов якого, ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у тому числі й до відповідача ОСОБА_1 , за кредитним договором №7264720 від 13.11.2023.
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.ст.628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору №7264720 від 13.11.2023, його форму, суд дійшов висновку, що даний кредитний договір дійсно укладений сторонами правочину – ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в електронній формі із застосуванням електронної комерції, та відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договору. 
Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника – ОСОБА_1 , її персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор – НОМЕР_1 (13.11.2023 о 02:29:35), в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.
Крім того, на виконання ухвали суду від 29 серпня 2025 року, в частині витребування доказів, до суду надійшли запитувані відомості, з яких вбачається, що банківська карта № НОМЕР_2 емітована АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Крім того, на особовий рахунок належний ОСОБА_1 - № НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 ) було здійснено зарахування коштів на суму 17 000,00 грн. від 13.11.2023, деталі операції: Зарахування переказу на карту (а.с.137-138).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ст.611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст.624-625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору.
Як визначено у ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст.615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Натомість відповідач ОСОБА_1 допустила порушення умов договору, свої зобов`язання не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 39 791,80 грн.
Відповідач ОСОБА_1 суду не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості за договором, а також не представила власного контррозрахунку або будь-яких обґрунтованих матеріалів, які могли б свідчити про її незгоду із заявленими позовними вимогами, що унеможливлює встановлення фактичної наявності підстав для зменшення або відмови у задоволенні позову.
Таким чином, суд вважає, що надані ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до наданого позивачем розрахунку та виписки по рахунку користувалась кредитними коштами, наданими їй ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за кредитним договором №7264720 від 13.11.2023 у вигляді наданого кредиту, у зв`язку з чим має зобов`язання перед кредитором з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. 
Підпунктом 3 п.4.1 кредитного договору №7264720 від 13.11.2023 визначено, що товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу із будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений ч.1 ст.25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту. 
Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Так, судовим розглядом встановлено, що 30.09.2024 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги №30.09/214-Ф, відповідно до умов якого, ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», у тому числі й до відповідача ОСОБА_1 , за кредитним договором №7264720 від 13.11.2023, у загальному розмірі вимог 39 791,80 грн., свідченням чому є Витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №30.09/24-Ф від 30.09.2024, в якому вимоги до ОСОБА_1 включені за порядковим №344, та акт приймання - передачі документації за договором факторингу №30.09/24-Ф від 30.09.2024 (а.с.23, 34).
Відповідно до приписів ст.ст.514 та 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Враховуючи, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як первісний кредитор виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем ОСОБА_1 у повному обсязі, а належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини, судом не встановлено, а також беручи до уваги правомірність набуття ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» права вимоги за договором відступлення права вимоги, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення до суду та наявність правових підстав для розгляду заявлених вимог по суті. 
За результатами розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, а саме: сплати тіла кредиту та процентів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №7264720 від 13.11.2023, у загальному розмірі 39 791,80 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 16 356,38 грн., заборгованості за процентами – 23 435,42 грн. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_1 після отримання кредитних коштів частково виконувала зобов`язання за кредитним договором та здійснила п`ять платежів – 23.11.2023, 03.12.2023, 13.12.2023, 23.12.2023 та 02.01.2024. Загальна сума коштів, сплачених відповідачем у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, становить 16 400,00 грн. Таким чином, із отриманої суми кредитних коштів у розмірі 17 000,00 грн. непогашеними залишилися: основний борг у розмірі 16 356,38 грн. та нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 23 435,42 грн. При цьому зазначені платежі були зараховані позивачем у рахунок часткового погашення заборгованості, однак у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконані не були. 
У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ, суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості, який узгоджується з умовами кредитного договору №7264720 від 13.11.2023 та даними виписки по особовому рахунку, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить: у загальному розмірі – 39 791,80 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 16 356,38 грн., заборгованості за процентами – 23 435,42 грн. Як встановлено судом, між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитними коштами, були погоджені сторонами добровільно шляхом акцепту відповідачем умов договору в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Разом з тим, умовами договору передбачено застосування зниженої процентної ставки у розмірі 1,493% за користування кредитними коштами у період з дати отримання кредиту до 23.11.2023, за умови сплати споживачем коштів у сумі не менше, ніж сума першого платежу відповідно до графіку платежів, що також також було погоджено сторонами під час укладення договору. Доказів визнання зазначених умов недійсними, зміненими або такими, що не відповідають вимогам закону, матеріали справи не містять. Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними підтверджується належними та допустимими доказами, що свідчить про виникнення у відповідача обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти у порядку та розмірі, визначених договором.
Оскільки жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про повну сплату відповідачем ОСОБА_1 заявленої заборгованості матеріали справи не містять, враховуючи обґрунтованість та доведеність заявленого боргу, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову у цій частині. 
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує характер та складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, час, необхідний для підготовки процесуальних документів, а також принцип співмірності витрат на професійну правничу допомогу. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. 
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).
Згідно з наданим позивачем актом приймання-передачі наданих послуг №56 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг, до складу правничої допомоги увійшли підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів (а.с.36). При цьому матеріали справи не містять відомостей про здійснення представником позивача інших процесуальних дій, зокрема підготовку додаткових заяв, заперечень, збір чи аналіз значного обсягу доказів або виконання інших робіт, які б свідчили про підвищену складність справи чи значні часові витрати адвоката. Крім того, дана справа є типовою справою про стягнення заборгованості за кредитним договором, правова позиція позивача ґрунтується на стандартному наборі письмових доказів, а позовна заява за своїм змістом не містить складних правових конструкцій чи унікальних правових доводів. 
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. не відповідають критеріям розумності, необхідності та співмірності, а тому підлягають зменшенню до 6 500,00 грн., що, на переконання суду, є справедливим та співмірним розміром витрат з огляду на характер спору, обсяг виконаних робіт та ціну позову.
Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного та відповідно до доказів, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 2 422,40 грн., сплаченого із застосуванням коефіцієнта 0,8 за подання позовної заяви в електронній формі, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.
Керуючись ст.ст.4-5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273-274, 277, 279, 280-284, 287, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №7264720 від 13.11.2023, у загальному розмірі 39 791,80 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 16 356,38 грн., заборгованості за процентами – 23 435,42 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та 6 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторін:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», код ЄДРПОУ 41915308, юридична адреса: м. Київ,
бульв. Вацлава Гавела, буд. 4.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: 
АДРЕСА_1 . 

Рішення у справі складено та підписано без проголошення 14 липня 2026 року.

Суддя О.І. Євтушенко