ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 580/6733/25
адміністративне провадження № К/990/18493/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Чиркіна С.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року (ухвалене суддею-доповідачем Кульчицьким С.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року (ухвалену колегією суддів у складі: судді-доповідача Оксененка О.М., суддів: Ганечко О.М., Кузьменка В.В.), 
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони), в якому просив:
- визнати дії відповідача протиправними, які викладені у витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28 лютого 2025 року №20/д;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн за загиблого батька ОСОБА_2 .
2. Позов обґрунтовано тим, що на час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги діяла редакція статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), яка відносила до кола осіб, що мають право на таку допомогу, дітей загиблого військовослужбовця незалежно від досягнення ними повноліття. Позивач вважає, що Міністерство оборони України безпідставно застосувало редакцію цієї норми, чинну на дату загибелі його батька, та протиправно відмовило у реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року, відмовлено у задоволенні позову.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що право на отримання одноразової грошової допомоги та коло осіб, які мають право на її призначення, визначаються за законодавством, чинним на дату загибелі військовослужбовця. Оскільки на 31 липня 2023 року стаття 16-1 Закону № 2011-XII надавала таке право лише дітям, які не досягли повноліття, а позивач на цю дату був повнолітнім, він не набув права на допомогу як дитина загиблого. Суди також зазначили, що Закон № 3515-IX, який розширив коло отримувачів допомоги, не має зворотної дії щодо повнолітніх дітей загиблих військовослужбовців.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
6. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судами першої і апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень статей 24, 58 Конституції України, статті 16-1 Закону №2011-XII.
7. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано застосували до спірних правовідносин редакцію статті 16-1 Закону №2011-XII, яка діяла на момент загибелі військовослужбовця (31 липня 2023 року), а не ту, що була чинною на момент звернення із заявою (11 листопада 2024 року) та прийняття рішення комісією (28 лютого 2025 року).
8. На думку позивача, правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги починаються з дати звернення особи з відповідною заявою і тривають до моменту прийняття рішення уповноваженим органом. Оскільки на момент подання заяви та розгляду документів Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09 грудня 2023 року №3515-ІХ вже набрав чинності (тобто з 29 березня 2024 року), відповідач зобов`язаний був застосовувати чинну редакцію, яка включає повнолітніх дітей до кола осіб, що мають право на допомогу.
9. Скаржник наголошує, що суб`єкт владних повноважень позбавлений законної можливості приймати рішення на підставі норми права, яка втратила чинність. Застосування попередньої редакції закону, що обмежує право на виплату лише неповнолітнім дітям, призводить до дискримінації за віковою ознакою та датою смерті військовослужбовця, що суперечить положенням статей 24, 58 Конституції України.
10. Скаржник обґрунтовує свої доводи, посилаючись на правові позиції Верховного Суду щодо дії норм права у часі:
- постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №803/1541/16, у якій зазначено, що у разі зміни регулювання до прийняття рішення, суб`єкт владних повноважень не може застосовувати нечинне законодавство.
- постанови Верховного Суду від 23 липня 2024 року у справі №280/3308/23 та від 02 жовтня 2024 року у справі №340/2273/23, у яких зазначено, що правовідносини щодо призначення допомоги тривають до моменту прийняття рішення комісією, і орган зобов`язаний застосовувати регулювання, чинне на момент прийняття рішення.
11. Скаржник також звертає увагу Верховного Суду на відсутність висновку щодо визначення моменту (дата смерті чи подання заяви), у який слід застосовувати певну редакцію статті 16-1 Закону №2011-XII у правовідносинах щодо призначення одноразової грошової допомоги повнолітній дитині загиблого військовослужбовця.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
12. Касаційна скарга надійшла до Суду 23 квітня 2026 року.
13. Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 580/6733/25, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
14. Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 29 липня 2026 року.
15. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
16. У поданому відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у день загибелі військовослужбовця, а коло осіб, які мають право на таку виплату, визначається відповідно до законодавства, чинного саме на цю дату. Оскільки станом на 31 липня 2023 року стаття 16-1 Закону № 2011-XII передбачала право на допомогу лише для дітей, які не досягли повноліття, позивач, якому на той час було 30 років, не належав до визначеного законом кола отримувачів.
17. Відповідач також указує, що Закон № 3515-IX, яким до складу отримувачів включено дітей незалежно від досягнення ними повноліття, набрав чинності 29 березня 2024 року та не має зворотної дії щодо спірних правовідносин. У зв`язку із цим Міністерство оборони України вважає правомірним повернення документів позивача на доопрацювання для підтвердження його можливого статусу утриманця та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
18. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
19.  ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовець ОСОБА_2 загинув унаслідок ворожого обстрілу під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новоплатонівка Ізюмського району Харківської області.
20. 11 листопада 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю його батька - ОСОБА_2 .
21. За результатами розгляду поданих документів Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом від 28 лютого 2025 року № 20/д повернула документи для призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання.
22. Підставою для повернення документів слугувало те, що позивач не належить до осіб, які відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, оскільки він не є неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 .
23. У зв`язку із цим документи позивача повернуто на доопрацювання для надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують перебування позивача на утриманні загиблого військовослужбовця, а саме: копій документів, виданих органами Пенсійного фонду України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення такої пенсії, чи судового рішення про встановлення факту перебування позивача на утриманні військовослужбовця на дату його загибелі.
24. Не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
25. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
26. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
27. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
28. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
29. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
30. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.
31. Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
32. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
33. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним сином військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 загинув унаслідок ворожого обстрілу під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новоплатонівка Ізюмського району Харківської області.
34. У зв`язку із загибеллю батька 11 листопада 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. На момент загибелі батька позивачу було 30 років, тобто він досяг повноліття.
35. За результатами розгляду поданих документів комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняла рішення, оформлене протоколом від 28 лютого 2025 року № 20/д, яким документи позивача повернула на доопрацювання. Підставою для такого рішення визначено те, що позивач не належить до категорії дітей, які не досягли повноліття, а тому відповідно до редакції статті 16-1 Закону № 2011-XII, чинної на дату загибелі військовослужбовця, не має права на отримання одноразової грошової допомоги як дитина загиблого. Водночас позивачу запропоновано надати документи, які відповідно до Закону № 2262-XII підтверджують його перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, зокрема документи органів Пенсійного фонду України про право на пенсію у разі втрати годувальника або судове рішення про встановлення факту перебування на утриманні на дату загибелі.
36. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги та коло осіб, які мають право на її призначення, визначаються за законодавством, чинним на дату загибелі військовослужбовця. Оскільки станом на 31 липня 2023 року стаття 16-1 Закону № 2011-XII передбачала право на таку допомогу лише для дітей, які не досягли повноліття, а позивач на цю дату був повнолітнім, суди дійшли висновку про відсутність у нього права на отримання допомоги як у дитини загиблого військовослужбовця. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками та залишив рішення суду першої інстанції без змін.
37. Водночас, звертаючись із касаційною скаргою, позивач зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та наполягає на тому, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню редакція статті 16-1 Закону № 2011-XII, чинна на час його звернення із заявою та прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. На думку скаржника, ця редакція закону відносить до кола отримувачів дітей загиблого військовослужбовця незалежно від досягнення ними повноліття, а застосований судами підхід призводить до необґрунтованого обмеження його права на допомогу та дискримінації за віковою ознакою.
38. За таких обставин, з урахуванням доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій, у цій справі підлягає вирішенню ключове питання про те, чи належав позивач як повнолітній син станом на дату загибелі військовослужбовця до визначеного спеціальним законом кола осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
39. Статтею 16-1 Закону України № 2011-XII встановлено перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
40. Водночас зміст цього переліку не є сталим і зазнавав змін у різні періоди часу, у зв`язку з чим коло осіб, які мають право на таку виплату, змінювалося.
41. Так, стаття 16-1 Закону України № 2011-XII (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_2 31 липня 2023 року) передбачала, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
42. Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» № 3515-IX від 09 грудня 2023 року (далі - Закон № 3515-IX) було оновлено редакцію вказаної статті і викладено її у наступній редакції: 
« 1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
2. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
3. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
4. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"»
43. Наведене свідчить про те, що законодавче регулювання спірних правовідносин зазнало змін, у тому числі в частині визначення кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим для правильного вирішення спору необхідним є визначення, яка саме редакція зазначеної норми підлягає застосуванню у цьому випадку, що, у свою чергу, зумовлює необхідність з`ясування моменту виникнення права на відповідну виплату.
44. Згідно із частиною десятою статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
45. На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168).
46. Пунктом 2 постанови КМУ № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
47. Абзацами 2 - 4 пункту 2 постанови КМУ № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
48. На виконання вимог Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
49. Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
50. Суд додатково враховує, що такий підхід відображений також у пункті 1.4. розділу I наказу Міністерства оборони України № 45 від 25 січня 2023 року «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» (далі - Порядок № 45) відповідно до якого особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови КМУ № 168, що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
51. З урахуванням наведеного нормативного регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги є похідним від юридичного факту загибелі (смерті) військовослужбовця та виникає саме з моменту настання цієї події, що передбачено як положеннями Закону №2011-XII, так і підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою КМУ №168 та порядками №975 та № 45, що випливає із системного зв`язку статей 16, 16-1, 16-3 Закону №2011-XII та конкретизовано пунктом 2 постанови КМУ №168 і пунктом 3 Порядку №975.
52. При цьому визначення моменту виникнення такого права має вирішальне значення, оскільки саме з ним законодавець пов`язує встановлення кола осіб, уповноважених на його реалізацію. Такий підхід обумовлений природою спірної соціальної виплати як одноразової, цільової та такої, що підлягає розподілу між визначеним колом осіб у рівних частках, а відтак потребує чіткого та визначеного у часі встановлення суб`єктного складу її отримувачів.
53. Отже, саме станом на дату смерті військовослужбовця, яка є моментом виникнення права на відповідну виплату, підлягає визначенню коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII. Зазначене забезпечує принцип правової визначеності, стабільності бюджетних зобов`язань держави та унеможливлює зміну (збільшення або зменшення) суб`єктного складу отримувачів після настання юридичного факту, з яким закон пов`язує виникнення відповідного права.
54. Таким чином, подальші зміни законодавства, зокрема розширення переліку осіб, які можуть бути віднесені до членів сім`ї військовослужбовця, не мають зворотної дії у часі та не можуть впливати на визначення суб`єктного складу осіб, які набули право на отримання одноразової грошової допомоги, якщо таке право виникло до набрання чинності відповідними змінами. Звернення особи із відповідною заявою є способом реалізації вже набутого права, а не юридичним фактом, з яким закон пов`язує момент його виникнення.
55. Такий висновок узгоджується з практикою Верховного Суду щодо застосування положень Закону №2011-XII, постанови КМУ №168 та Порядку №975 у правовідносинах, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у справі №280/9248/23 зазначено, що за пунктом 2 постанови КМУ №168 одноразова грошова допомога у розмірі 15000000 грн розподіляється рівними частками між усіма отримувачами, передбаченими статтею 16-1 Закону №2011-XII, а днем виникнення права на її отримання є дата загибелі особи, зазначена у свідоцтві про смерть. Крім того, сформульований вище підхід щодо визначення дати смерті військовослужбовця як моменту виникнення права на одноразову грошову допомогу узгоджується із сталою практикою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 22 серпня 2024 року у справі № 380/9868/23 та від 10 жовтня 2024 року у справі №420/11608/23, у яких при вирішенні спорів цієї категорії застосовуються положення пункту 3 Порядку №975, якими визначено, що днем виникнення права на отримання такої допомоги є дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть.
56. Крім того, аналогічний підхід викладений у висновку Верховного Суду, сформульованому у постанові від 12 травня 2026 року у справі № 280/1098/25, згідно з яким коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначається за законодавством, чинним на дату загибелі військовослужбовця, а подальше звернення із заявою є лише способом реалізації вже набутого права.
57. Такий підхід узгоджується також і зі статтею 58 Конституції України та усталеною практикою Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012), відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; до події, факту або правовідносин застосовується той закон чи інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки Закон № 3515-IX не містить положень про його зворотну дію, він не може змінювати коло осіб, які мали право на одноразову грошову допомогу станом на дату смерті військовослужбовця.
58. Таким чином, вирішення питання щодо належності особи до кола отримувачів повинно здійснюватися виключно виходячи з правового регулювання, чинного на момент виникнення права, тобто на дату смерті військовослужбовця.
59. Інше тлумачення порушувало б справедливий баланс між правами осіб, які набули право на допомогу на дату загибелі військовослужбовця, та публічним інтересом у правовій визначеності й передбачуваності соціальних виплат. Включення нових отримувачів після виникнення права, за відсутності прямого припису закону, зменшувало б частки осіб, уже визначених законом, та погіршувало б їхнє майнове становище. Тому застосований підхід узгоджується з принципами рівності, справедливості та верховенства права.
60. Зазначений висновок узгоджується з установленими судами попередніх інстанцій обставинами справи щодо того, що право на одноразову грошову допомогу виникло у зв`язку із загибеллю військовослужбовця 31 липня 2023 року, а коло осіб, уповноважених на її отримання, підлягає визначенню за редакцією статті 16-1 Закону № 2011-XII, чинною саме на цю дату. Оскільки зазначена редакція Закону передбачала право на призначення та отримання такої допомоги лише для дітей, які не досягли повноліття, а позивач на момент загибелі батька був повнолітнім, він не набув права на одноразову грошову допомогу як дитина загиблого військовослужбовця.
61. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин редакції статті 16-1 Закону № 2011-XII, чинної на час звернення позивача із заявою або прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. Доводи касаційної скарги про те, що право позивача має визначатися за новою редакцією цієї статті, яка включила до кола отримувачів дітей незалежно від досягнення ними повноліття, не спростовують правильності висновків судів, оскільки відповідні законодавчі зміни набрали чинності після виникнення права на спірну виплату.
62. Разом з тим, звертаючись із касаційною скаргою, позивач наголошує, що застосування до спірних правовідносин редакції статті 16-1 Закону № 2011-XII, чинної на дату загибелі військовослужбовця, призводить до його дискримінації за віковою ознакою. 
63. Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в абзацах третьому, четвертому пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019, гарантована Конституцією України рівність усіх людей у правах і свободах передбачає забезпечення рівних юридичних можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. Водночас обмеження конституційного принципу рівності є допустимим, якщо воно має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, а способи її досягнення є належними та потрібними.
64. Застосовуючи наведений підхід до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що встановлене статтею 16-1 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця, розмежування між неповнолітніми та повнолітніми дітьми ґрунтувалося на об`єктивному критерії - прямо встановленій законом віковій умові, а саме, недосягненні дитиною загиблого військовослужбовця повноліття.
65. Відповідно до частин першої, другої статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а неповнолітньою є дитина віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Отже, досягнення повноліття є прямо встановленою законом обставиною, з якою пов`язується зміна правового статусу особи, обсягу її дієздатності та характеру державного захисту, а не довільно обраною законодавцем ознакою. 
66. Надання права на одноразову грошову допомогу дітям, які не досягли повноліття, було спрямоване на забезпечення спеціального соціального захисту осіб, які внаслідок віку мають особливий правовий статус та об`єктивно можуть перебувати у більшій матеріальній і соціальній залежності від батьків. Тому неповнолітні та повнолітні діти загиблого для цілей такого правового регулювання не перебували у тотожному становищі.
67. Колегія суддів також ураховує, що одноразова грошова допомога є спеціальною соціальною гарантією, право на яку виникає не в кожного родича загиблого військовослужбовця лише внаслідок наявності родинного зв`язку, а виключно в осіб, прямо віднесених законодавцем до кола її отримувачів.
68. За таких обставин невключення повнолітніх дітей до кола отримувачів одноразової грошової допомоги редакцією Закону, чинною на дату виникнення права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, мало об`єктивне обґрунтування, було спрямоване на спеціальний захист неповнолітніх осіб.
69. Подальше розширення Законом № 3515-IX кола отримувачів одноразової грошової допомоги є зміною законодавчого підходу на майбутнє та саме собою не свідчить про дискримінаційність попередньої редакції статті 16-1 Закону № 2011-XII. Отже, доводи касаційної скарги про дискримінацію позивача за віковою ознакою є необґрунтованими.
70. Верховний Суд також враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно повинно мати більш конкретний характер, ніж проста надія, і ґрунтуватися на законодавчому положенні або правовому акті, такому як судове рішення, що стосується відповідного майнового інтересу (рішення у справах «Kopeckэ v. Slovakia» [GC] (заява № 44912/98, пп. 49-52), «Bйlбnй Nagy v. Hungary» [GC] (заява № 53080/13, п. 75)). Оскільки станом на дату загибелі військовослужбовця стаття 16-1 Закону № 2011-XII відносила до кола отримувачів одноразової грошової допомоги лише дітей, які не досягли повноліття, позивач, який на цю дату був повнолітнім, не мав достатньої правової підстави для виникнення легітимного очікування на отримання цієї виплати саме як дитина загиблого військовослужбовця.
71. Колегія суддів додатково наголошує, що положення статті 16-1 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на момент виникнення права на одноразову грошову допомогу, мали імперативний характер і визначали вичерпний перелік осіб, які могли претендувати на її призначення та отримання. Тому розширення цього переліку без урахування прямо встановленої законом умови щодо недосягнення повноліття або шляхом застосування пізнішої редакції закону до раніше виниклих правовідносин є недопустимим.
72. У цьому контексті колегія суддів також ураховує, що Закон № 3515-IX, яким статтю 16-1 Закону № 2011-XII викладено в новій редакції та включено до кола отримувачів одноразової грошової допомоги дітей загиблого незалежно від досягнення ними повноліття, набрав чинності після загибелі батька позивача. Водночас законодавець прямо передбачив можливість застосування положень Закону № 3515-IX до раніше виниклих правовідносин лише щодо дітей, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови, що одноразову грошову допомогу іншим особам ще не було призначено. Інших винятків, які дозволяли б застосовувати нову редакцію статті 16-1 Закону № 2011-XII до повнолітніх дітей осіб, загиблих до набрання чинності Законом № 3515-IX, його прикінцеві та перехідні положення не містять.
73. Отже, вибіркове закріплення законодавцем єдиного випадку ретроспективного застосування нового регулювання додатково свідчить про те, що поширення розширеного кола отримувачів на інших осіб, право на допомогу щодо яких мало визначатися до набрання чинності Законом № 3515-IX, не передбачено. Протилежний підхід фактично означав би створення судом додаткового винятку з установленого законом правила дії нормативно-правового акта в часі.
74. Визначення підстав, умов та кола осіб, які мають право на соціальні виплати з державного бюджету, належить до сфери соціальної та економічної політики, у межах якої національні органи влади мають пріоритетну компетенцію оцінювати суспільні потреби та доцільність відповідного регулювання («Bйlбnй Nagy v. Hungary» [GC], заява № 53080/13, п. 113). Таким чином, застосовуючи спеціальний закон, суд не може шляхом тлумачення поширити нову категорію отримувачів одноразової грошової допомоги на правовідносини, у яких день виникнення права на таку виплату настав до набрання чинності відповідними змінами до цього закону.
75. З огляду на викладене доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статті 16-1 Закону № 2011-XII, є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків щодо відсутності у позивача права на одноразову грошову допомогу як у повнолітньої дитини загиблого військовослужбовця.
76. Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16, колегія суддів вказує, що позиція, викладена Верховним Судом у цій справі стосується вирішення питання про те, яка редакція нормативно-правового акта підлягає застосуванню в межах адміністративної процедури розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами, яка на момент зміни законодавства не була завершена. Суд виходив із того, що на час набрання чинності новим регулюванням адміністративна процедура тривала, остаточне рішення за заявою не було прийнято, а заявник ще не набув права на отримання дозволу. Саме за таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень має застосовувати законодавство, чинне на час прийняття рішення, і не може керуватися нормами, які вже втратили чинність.
77. Правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23 липня 2024 року у справі № 280/3308/23 та від 02 жовтня 2024 року у справі № 340/2273/23, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, також сформульовані за інших фактичних обставин. У справі № 280/3308/23 право позивачки на одноразову грошову допомогу та її належність до кола отримувачів уже були встановлені рішенням Комісії; спір виник лише щодо можливості застосування нормативного акта, яким запроваджено поетапний порядок виплати вже призначеної суми. Верховний Суд виходив із того, що адміністративна процедура призначення допомоги завершилася до набрання чинності новим порядком, тому пізніші правила щодо способу виплати не могли погіршувати становище особи. Аналогічний підхід застосовано у справі № 340/2273/23, яка також стосувалася темпорального застосування правил щодо порядку виплати допомоги, а не первинного визначення кола осіб, які набули право на неї.
78. Отже, наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені у правовідносинах, які відрізняються за предметом правового регулювання, юридичними фактами та характером законодавчих змін, а тому викладені в них висновки не є застосовними до обставин цієї справи.
79. Повертаючись до змісту оскаржуваного рішення відповідача, Суд вказує, що за результатами розгляду документів позивача їх було повернуто на доопрацювання з метою надання підтверджень перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, що у разі доведення може свідчити про належність позивача до однієї з категорій осіб, визначених статтею 16-1 Закону №2011-XII.
80. Відповідно до абзаців 2-3 пункту 23 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку (заяви особи, яка має право на отримання допомоги), приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
81. Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.
82. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним, оскільки подані позивачем документи не підтверджували його належності до категорії дітей, які не досягли повноліття, або до категорії утриманців загиблого військовослужбовця, визначених статтею 16-1 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на дату його загибелі. За відсутності таких доказів відповідач обґрунтовано повернув документи на доопрацювання з метою надання документів, які могли б підтвердити статус утриманця у розумінні спеціального законодавства.
83. При цьому відповідач не прийняв остаточного рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а вказав на передбачену статтею 16-1 Закону №2011-XII альтернативну підставу набуття права на відповідну виплату та запропонував надати документи, необхідні для підтвердження статусу утриманця. Такий спосіб вирішення заяви не погіршував становища позивача та зберігав можливість підтвердити іншу прямо передбачену законом підставу для отримання допомоги.
84. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
85. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
86. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2026 року у справі № 580/6733/25 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Бевзенко

С.М. Чиркін