Справа № 522/23994/25-Е
Провадження № 2/522/4048/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Сафтюк-Панько Б.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами: № 2002103586301 від 31.08.2022 у розмірі 24 023,35 грн., з яких: 16 258,69 грн. заборгованість за кредитом; 7 764,66 грн. заборгованість за процентами; №1012280926 від 13.07.2023 у розмірі 47 585,50 грн., з яких: 27 983,36 грн. заборгованість за кредитом; 3,18 грн. заборгованість за процентами; 19 598,96 грн. заборгованість за комісією; №1013549299 від 24.11.2023 у розмірі 6 414,45 грн., з яких: 4 166,69 грн. заборгованість за кредитом; 0,28 грн. заборгованість за процентами; 2 247,48 грн. заборгованість за комісією. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: №2002103586301 від 31.08.2022, за яким Відповідачу надано кредит у розмірі 16 300 грн.; 
№1012280926 від 13.07.2023, за яким Відповідачу надано кредит у розмірі 40 000 грн.; №1013549299 від 24.11.2023, за яким Відповідачу надано кредит у розмірі 5 000 грн. Відповідач протягом тривалого часу не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.07.2025 у загальному розмірі склала 78 023,30 грн. 
Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечував. 
Відповідач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, проте судові повістки повернулися до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній», також судові повістки направлялися через мобільний застосунок «Viber» за номером телефону відповідача. Відповідач заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Інших заяв, клопотань або відзиву до суду не надходило.
Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
З огляду на неявку відповідача, належне повідомлення його про дату, час і місце судового засідання, неповідомлення причин неявки, неподання відзиву на позовну заяву та відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення заочного розгляду справи відповідно до статей 280–281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитні договори: №2002103586301 від 31.08.2022, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 16 300 грн.; №1012280926 від 13.07.2023 за яким відповідачу надано кредит у розмірі 40 000 грн.; №1013549299 від 24.11.2023 за яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 5 000 грн.
Кредитор виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши відповідачу кредит, що підтверджується відповідними виписками про рух коштів на рахунку, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами не виконала в повному обсязі. 
Згідно розрахунків до кредитних договорів, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» станом на 03.07.2025 склала у загальному розмірі 78 023,30 грн., а саме:
за кредитним договором №2002103586301 від 31.08.2022 у розмірі 24 023,35 грн., з яких: 16 258,69 грн. заборгованість за кредитом; 7 764,66 грн. заборгованість за процентами; 
за кредитним договором №1012280926 від 13.07.2023 у розмірі 47585,50 грн з яких: 27 983,36 грн. заборгованість за кредитом; 3,18 грн. заборгованість за процентами; 19 598,96 грн. заборгованість за комісією;
за кредитним договором №1013549299 від 24.11.2023 у розмірі 6 414,45 грн. з яких: 4 166,69 грн. заборгованість за кредитом; 0,28 грн. заборгованість за процентами; 2 247,48 грн. заборгованість за комісією.
З долучених до матеріалів позовної заяви виписок з рахунків відповідача вбачається, що відповідач неодноразово користувався коштами банку. 
АТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1 письмові вимоги (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості в загальному розмірі 78 023,30 грн., проте у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.
Вирішуючи спір по суті вимог, суд виходить з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Позивачем надано докази того, що між АТ «ПУМБ» та відповідачем укладені кредитні договори №2002103586301 від 31.08.2022; №1012280926 від 13.07.2023, №1013549299 від 24.11.2023 та отримано кредитні кошти за вказаними кредитними договорами. Також, позивачем було надано детальні розрахунки заборгованості відповідача, з яких слідує, що останній неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання за вищевказаними договорами. Доказів на користь того, що відповідачем було погашено вищевказані суми заборгованості, до суду надано не було. Кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Отже, існують підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами в частині заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та заборгованості за процентами у загальному розмірі 56 176,86 грн.
Щодо стягнення комісії, суд зазначає наступне. 
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Аналізуючи викладене та надані позивачем докази, суд вбачає, що кредитор зобов`язує позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, що складає 21 846,44 грн., що є несправедливим.
З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17, суд дійшов висновку, що умови кредитних договорів щодо сплати комісії за обслуговування кредиту не можуть бути підставою для стягнення з відповідача платежів за дії, які банк здійснює у власних інтересах у межах виконання кредитного договору.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту в загальному розмірі 21 846,44 грн задоволенню не підлягають.
Водночас вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню у загальному розмірі 56 176,86 грн, з яких: 48 408,74 грн — заборгованість за тілом кредиту; 7 768,12 грн — заборгованість за процентами.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень.
На підтвердження сплати позивачем судового збору у розмірі 2422,40 гривень було надано платіжну інструкцію №36 від 11.09.2025.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позовні вимоги задоволено на 72% (задоволених вимог), відповідно з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1744,13 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) заборгованість за кредитними договорами у загальній сумі 56 176,86 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1744,13 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено та підписано 16 липня 2026 року.

Суддя