Справа № 466/2816/26
Провадження № 2/466/2591/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова 
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря судового засідання Васинчик М.О.
відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Артеміда - Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , 
в с т а н о в и в :
02 квітня 2026 року, ТОВ «Фінансова компанія Артеміда - Ф» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №000200817775 від 24.08.2020 року, у розмірі 10 520,88 грн., судовий збір, витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування вимог зазначає, що 24 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200817775 в електронній формі, шляхом акцепту відповідачем публічної оферти кредитодавця. Підписання договору здійснено зі застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
На виконання умов договору первісний кредитор надав відповідачу кредитні кошти у сумі 2 598,00 грн , шляхом їх перерахування на банківську картку відповідача, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки, визначені договором. Надалі сторони здійснили пролонгацію строку дії кредитного договору до 06 листопада 2020 року, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі не повернув та проценти не сплатив.
30 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. На підтвердження переходу права вимоги позивачем надано договір факторингу, реєстр прав вимоги, платіжні документи щодо фінансування договору факторингу та повідомлення боржника про заміну кредитора.
Станом на 30 березня 2026 року, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача становить 10 520,88 грн, з яких: 2 598,00 грн - основний борг; 1 441,80 грн - проценти за користування кредитом; 5 845,50 грн - проценти, нараховані відповідно до умов договору за користування кредитом поза межами строку дії договору; 635,58 грн - інфляційні втрати. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати.
В судове засідання представник позивача не звернувся, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності .
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що не заперечує факту укладення договору про надання позики, отримання кредитних коштів та користування ними, а також не оспорює наявність заборгованості за основною сумою кредиту. Водночас заперечував щодо заявленого позивачем розміру процентів, нарахованих за користування кредитом. Крім того просив суд, зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах цивільної справи, оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 76–81, 89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 24 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200817775 в електронній формі. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 2 598,00 грн, а відповідач - повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування ним у строки та на умовах, визначених договором. Договором визначено, що строк його дії встановлений з 24 серпня 2020 року по 22 вересня 2020 року, передбачено можливість пролонгації, процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,85 % за кожний день користування кредитом, а також процентну ставку 2,5 % за кожний день користування кредитом поза межами строку дії договору. При цьому сторони прямо погодили, що під процентною ставкою, яка застосовується у разі користування кредитом поза межами строку дії договору, маються на увазі проценти у розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. 
З матеріалів справи вбачається, що договір укладено шляхом акцепту відповідачем публічної оферти кредитодавця , з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачем було підписано заяву-формуляр про акцептування оферти, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору. 
Факт надання кредитних коштів підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем. Із позовної заяви та долучених до неї доказів убачається, що на виконання умов договору кредитодавцем було перераховано на банківську картку відповідача грошові кошти у сумі 2 598,00 грн, реквізити якої були зазначені самим відповідачем під час укладення договору. 
Крім того, судом встановлено, що 07 жовтня 2020 року сторонами було здійснено пролонгацію строку виконання кредитного договору, про що свідчить додаток до договору №000200817775.1, відповідно до якого кінцевою датою повернення кредиту визначено 06 листопада 2020 року, при цьому відповідачем були сплачені проценти за попередній період користування кредитом у сумі 1 441,80 грн. 
Разом із тим, після закінчення пролонгованого строку дії договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на дату звернення до суду, згідно з наданим позивачем розрахунком, складається із заборгованості за основною сумою кредиту, процентів за користування кредитом, процентів, нарахованих відповідно до умов договору у зв`язку з користуванням кредитом поза межами строку його дії, а також інфляційних втрат. Доказів погашення вказаної заборгованості або її неправильного розрахунку відповідачем суду не подано.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.
Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) та її прийняття (акцепту), а відповідно до статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний, моментом його підписання є використання електронного підпису, зокрема одноразовим ідентифікатором.
З наданих суду доказів вбачається, що відповідач, заповнивши заявку на офіційному вебсайті кредитодавця, підтвердив свої персональні дані, зазначив реквізити банківської картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти, після чого підписав договір шляхом введення одноразового ідентифікатора, надісланого на вказаний ним номер мобільного телефону. Після введення такого ідентифікатора між сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, що підтверджується заявою-формуляром про акцептування оферти та умовами самого договору.
Крім того, у судовому засіданні відповідач не заперечував факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та користування ними, що також свідчить про відсутність спору щодо виникнення між сторонами договірних правовідносин.
За таких обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір №000200817775 від 24.08.2020 року укладений сторонами відповідно до вимог чинного законодавства, є належною правовою підставою виникнення цивільних прав та обов`язків сторін, а тому доводи позивача щодо існування між сторонами кредитних правовідносин є обґрунтованими та підтверджуються належними і допустимими доказами.
Судом також встановлено, що 30 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги за низкою кредитних договорів, у тому числі за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200817775 від 24.08.2020 року, укладеним із відповідачем. На підтвердження переходу права вимоги позивачем надано договір факторингу, витяг із реєстру прав вимоги, документи, що підтверджують оплату вартості відступленого права вимоги, а також повідомлення боржника про заміну кредитора. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що перехід права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Форза» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» відбувся відповідно до вимог чинного законодавства, а тому саме позивач є належним кредитором у спірному зобов`язанні та має право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Доказів, які б свідчили про недійсність договору факторингу, припинення зобов`язання чи відсутність у позивача права вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, а відповідачем таких обставин суду не доведено.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач, отримавши кредитні кошти та скориставшись правом на пролонгацію строку кредитування, взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за договором становить 10 520,88 грн, що складається з : 2 598,00 грн заборгованості за основною сумою кредиту, 1 441,80 грн процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, 5 845,50 грн процентів, нарахованих відповідно до умов договору за користування кредитом поза межами строку його дії, та 635,58 грн інфляційних втрат. 
Відповідач у судовому засіданні факт отримання кредитних коштів та користування ними не заперечував, доказів погашення заборгованості або сплати кредитних коштів у більшому розмірі, ніж враховано позивачем при здійсненні розрахунку, суду не надав. Так само відповідачем не подано альтернативного розрахунку заборгованості, який би спростовував наведений позивачем розрахунок або свідчив про його неправильність.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, тоді як відповідач не подав суду належних доказів, які б свідчили про припинення зобов`язання, належне виконання ним умов кредитного договору або безпідставність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту є доведеними належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, укладеним між сторонами договором прямо передбачено, що у разі користування кредитом поза межами строку дії договору застосовується процентна ставка у розмірі 2,5 % за кожний день користування кредитом, при цьому сторони окремо погодили, що під такою процентною ставкою маються на увазі проценти у розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, підписуючи договір, відповідач погодився як із розміром відповідальності у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, так і з порядком її нарахування.
Матеріалами справи підтверджується, що після настання строку виконання зобов`язання відповідач кредитні кошти не повернув, а тому позивач, як новий кредитор, набув право вимагати виконання зобов`язання у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу до нього права вимоги відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України.
При цьому суд враховує, що позивачем проценти за користування кредитом поза межами строку дії договору нараховані лише за 90 календарних днів прострочення, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Будь-яких доказів неправильності здійсненого розрахунку або власного контррозрахунку відповідач суду не подав.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості, у повному обсязі.
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: копія договору про надання правничої допомоги від 26.03.2026 р, розрахунок суми судових витрат, акт виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги, рахунок на оплату послуг адвоката, платіжний документ про оплату послуг адвоката, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 7 000 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у зваленому розмірі, є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.
Керуючись: ст.ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Артеміда-Ф» суму заборгованості за договором №000200817775 від 24.08.2020 року у розмірі 10 520,88 грн. (десять тисяч п`ятсот двадцять гривень 88 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Артеміда-Ф» 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Артеміда-Ф» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. (дві тисячі гривень) гривень. В решті вимог відмовити.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Артеміда-Ф», ЄДРПОУ: 42655697, місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф.54.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима