ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2026 року Чернігів Справа № 620/6413/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, в якому просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення комісії Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 28.04.2026 за № 7 про відмову ОСОБА_1 в наданні допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176;
-зобов`язати Сновську міську раду Корюківського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2026 за № ЗВПО-10.03.2026-32311 про надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176 з урахуванням висновків суду та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні;
- стягнути з Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 08.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.
Відповідач подав суду відзив на позов, в якому не погоджується з позовними вимогами з огляду на зазначене. Через застосунок «Дія» до Реєстру пошкодженого та знищеного майна для розгляду надійшла заява від 10.03.2026 №ЗВПО-10.03.2026-23211 від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є учасником бойових дій. Проте ОСОБА_1 фактично не є таким, що перемістився з тимчасово окупованої території, оскільки дата взяття його на облік як ВПО (07.10.2024) передує даті початку тимчасової окупації міста Селидове (04.01.2025). За результатами розгляду заяви та наявних документів Комісією на засіданні 28.04.2026 одноголосно було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні допомоги для вирішення житлового питання ОСОБА_1 за заявою № ЗВПО – 10.03.2026-32311 на підставі п. 10 Порядку №1176 у зв`язку з виявленням недостовірних даних, а саме: заявник фактично не є таким, що перемістився з тимчасово окупованої рф території, оскільки згідно з довідкою ВПО № 7408-7002137972 від 07.10.2024 він перемістився з м. Селидове, яке на дату переміщення не було включене до переліку тимчасово окупованої РФ території. Дата початку тимчасової окупації 04.01.2025 відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку, як передбачено п.4 Порядку № 1176.
Ухвалою суду від 11.08.2026 виправлено описку, допущену в ухвалі Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 у справі № 620/6413/26 та доповнено ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 у справі № 620/6413/26 наступною позовною вимогою: “- стягнути з Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.”
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 07.06.2018 та є тимчасово переміщеною особою згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.10.2024 №7408-7002137972, а також не має у власності об`єктів нерухомості на підконтрольних України територіях. 
ОСОБА_1 10.03.2026 через застосунок «Дія» направив заяву до Реєстру пошкодженого та знищеного майна №ЗВПО-10.03.2026-23211. Згідно з даними електронної заяви: місце проживання до переміщення: АДРЕСА_1 ; поточне місце проживання: АДРЕСА_2 , номер довідки ВПО: 7408-7002137972; дата видачі довідки ВПО: 07.10.2024.
Однак рішенням комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території Виконавчого комітету Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, оформленого протоколом від 28.04.2026 №7 позивачу відмовлено у наданні допомоги для вирішення житлового питання на підставі пункту 10 Порядку №1176, у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання допомоги, а саме: заявник фактично не є таким, що перемістився з тимчасово окупованої рф території, оскільки згідно з довідкою ВПО № 7408-7002137972 він перемістився 07.10.2024 з м. Селидове, яке на дату переміщення не було включене до переліку тимчасово окупованої рф території, як передбачено пунктом 4 Порядку № 1176. Дата початку тимчасової окупації м. Селидове - 04.01.2025 відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінрозвитку. 
Рішенням Виконавчого комітету Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 30.04.2026 №62 затверджено рішення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території від 28.04.2026 №7 про відмову у наданні допомоги для вирішення житлового питання за заявою ОСОБА_1 від 10.03.2026 №ЗВПО-10.03.2026-32311.
Позивач вважаючи рішення про відмову в наданні допомоги для вирішення житлового питання відповідно протиправним звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Відповідно до преамбули Закону України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII), цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно статей 1 та 2 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Згідно частин 1 та 2 статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Статтею 5 Закону №1706-VII встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).
Кабінетом Міністрів України 22.09.2025 прийнято постанову №1176, якою затверджено Порядок надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, який визначає механізм надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території (далі - допомога) (далі – Порядок №1176).
Згідно пунктів 4 - 8 Порядку №1176 отримувачами допомоги є фізичні особи - громадяни України, які перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та перемістилися з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку, для яких не визначено дати завершення тимчасової окупації, та належать до однієї із таких категорій:
учасники бойових дій, визначені пунктами 19-25 частини першої статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”;
особи з інвалідністю внаслідок війни, визначені пунктами 11-16 частини другої статті 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Перевірка наявного права власності на об`єкти житлової нерухомості проводиться на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Суб`єктами надання адміністративної послуги з розгляду питань щодо надання допомоги є сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її утворення) рада, а також військова адміністрація населеного пункту (далі - уповноважений орган).
Для розгляду питань щодо надання допомоги уповноваженим органом утворюється комісія з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території (далі - комісія).
Комісія є консультативно-дорадчим органом, підзвітним та підконтрольним уповноваженому органу. Уповноважений орган забезпечує дотримання комісією вимог цього Порядку.
Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Кабінету Міністрів України, цим Порядком, положенням про роботу такої комісії та іншими нормативно-правовими актами.
Заява про надання допомоги подається за вибором отримувача допомоги особисто або його представником в електронній формі:
1) засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) (у разі технічної можливості), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія);
2) через центр надання адміністративних послуг або нотаріуса (у разі технічної можливості засобами Порталу Дія).
Заява подається в електронній формі, у якій зазначаються такі відомості про отримувача допомоги та членів його сім`ї:
прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності);
відомості про державну реєстрацію актів цивільного стану (зокрема укладення шлюбу/розірвання шлюбу);
дата народження;
серія (за наявності) та номер паспорта громадянина України;
зареєстроване (задеклароване) місце проживання (перебування) на момент подання заяви про отримання допомоги;
зареєстроване (задеклароване) місце проживання (перебування) на тимчасово окупованій території;
реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім випадків, коли отримувач допомоги або члени його сім`ї через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відповідну відмітку в паспорті громадянина України) (крім малолітніх дітей);
унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності);
підтвердження факту взяття отримувача допомоги на облік внутрішньо переміщених осіб;
підтвердження факту наявності статусу, визначеного пунктом 4 цього Порядку;
інформація про наявне право власності на об`єкти житлової нерухомості (зокрема на об`єкти житлової нерухомості, кредити на придбання яких забезпечені іпотекою, не погашені);
інформація про відсутність застосовуваних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів відповідно до Закону України “Про санкції” та судимості за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених розділом I “Кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України” та розділом XX “Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку” Особливої частини Кримінального кодексу України;
інформація про відсутність фактів отримання отримувачем допомоги або членами його сім`ї за рахунок бюджетних коштів державної підтримки на будівництво (придбання) об`єктів житлової нерухомості;
інформація про дотримання вимог, передбачених підпунктами 4-6 пункту 5 цього Порядку;
контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти).
Отримувач допомоги несе відповідальність за достовірність даних, які він надає, та зобов`язаний переконатися, що вся інформація, яку він зазначає в заяві, відповідає дійсності.
Згідно пунктів 10 та 12 Порядку №1176 розгляд заяви про надання допомоги здійснюється комісією та включає:
1) встановлення наявності/відсутності підстав для отримання допомоги;
2) збирання документів та/або інформації, необхідних для прийняття рішення про надання допомоги;
3) прийняття рішення про надання/відмову в наданні допомоги.
Строк розгляду заяви про надання допомоги комісією не може перевищувати 30 календарних днів з дня подання заяви.
Рішення комісії підлягає затвердженню рішенням уповноваженого органу не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня прийняття такого рішення комісією.
Копія рішення комісії, затвердженого рішенням уповноваженого органу, завантажується посадовою особою такого уповноваженого органу до Реєстру пошкодженого та знищеного майна не пізніше ніж через п`ять робочих днів із дня його затвердження.
Спірним у цій справі є питання чи має право позивач на отримання допомоги для вирішення житлового питання як учасник бойових дій та внутрішньо переміщена особа згідно Порядку №1176.
Як вбачається з оскаржуваного рішення комісії від 28.04.2026 №7 підставою для відмови в наданні позивачу допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території згідно Порядку №1176 слугувало виявлення недостовірних даних, зазначених у заяві про надання допомоги (зокрема заявник фактично не є таким, що перемістився з тимчасово окупованої рф території, оскільки згідно з довідкою ВПО № 7408 7002137972 він перемістився 07.10.2024 з м. Селидове, яке на дату переміщення не було включене до переліку тимчасово окупованої рф території, як передбачено п. 4 Порядку № 1176. Дата початку тимчасової окупації м. Селидове - 04.01.2025 р. відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку).
Проте приймаючи оскаржуване рішення відповідач не взяв до уваги наступне. 
Указом Президента України від 24.12.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогодні.
З системного аналізу вищевказаних положень Закону № 1706-VII слідує, що особа стає внутрішньо переміщеною через низку обставин, які примусили цю особу залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, а довідка про взяття на облік лише підтверджує цей факт.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством розвитку громад та територій за формою згідно з додатком .
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 22.12.2022 №309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004 (далі – Перелік територій №309, у редакції станом на момент отримання позивачем довідки ВПО).
Згідно Переліку територій №309 Селидівська міська територіальна громада за винятком и. Українськ з 24.02.2022 по 18.08.2024 відносилася до територій можливих бойових дій, а з 19.08.2024 Селидівська міська територіальна громада за винятком м. Українськ уже відносилася до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786 Селидівська міська територіальна громада з 04.01.2025 вважається тимчасово окупованою рф територією України.
Суд зауважує, що згідно пункту 5 Порядку №1766 отримувачами допомоги не можуть бути особи:
1) до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи відповідно до Закону України “Про санкції”;
2) які мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених розділом I “Кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України” та розділом XX “Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку” Особливої частини Кримінального кодексу України;
3) якщо вони та члени їх сім`ї мають у власності об`єкти житлової нерухомості (крім об`єктів житлової нерухомості, кредити на придбання яких забезпечені іпотекою, не погашені);
4) якщо вони та члени їх сім`ї отримали грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення;
5) якщо вони та члени їх сім`ї забезпечені житловими приміщеннями для постійного проживання органами державної влади протягом періоду перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб;
6) якщо вони та члени їх сім`ї подали заяву про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна та/або яким затверджено рішення про надання такої компенсації.
До об`єктів житлової нерухомості отримувача допомоги та членів їх сімей, зазначених у підпунктах 3-6 цього пункту, не належать об`єкти житлової нерухомості, які розташовані на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жадних належних та допустимих доказів належності позивача до жодної з цих категорій, і відповідач таких обставин при прийняті оскаржуваного рішення не встановив.
Згідно пункту 10 Порядку №1766 підставами для відмови в наданні допомоги є: подання заяви про надання допомоги особою, яка не може бути отримувачем допомоги відповідно до цього Порядку або не має повноважень для подання заяви; виявлення недостовірних даних, зазначених у заяві про надання допомоги.
При цьому розглядаючи даний спір суд враховує, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Стаття 8 Конституції України закріплює визнання та дію принципу верховенства права і роз`яснює його зміст наступним чином: а) як найвищу юридичну силу Конституції України, яка передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; б) як пряму дію норм Основного Закону країни, що передбачає гарантування звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.
При цьому, основним способом такого застосування є її судове тлумачення.
Таким чином, сучасне розуміння права передбачає визнання людини найвищою соціальною цінністю, а забезпечення прав і свобод людини і громадянина — головною метою державної влади, яка реалізує свою компетенцію тільки в межах Конституції та законів України.
До того ж, відповідно до частини першої статті 129 Конституції суди зобов`язані вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, серед іншого, означає врахування тлумачення Конвенції з прав людини, яке надається Європейським судом з прав людини як мінімальний стандарт демократичного суспільства. Принцип законності, що є складовою верховенства права у розумінні Європейського суду з прав людини, має бути заснованим на визнанні й прийнятті прав і свобод людини як найвищої цінності, тобто за своїм змістом мати характер правозаконності. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що вислів «згідно із законом» означає, зокрема, що закон не повинен суперечити принципу верховенства права.
При цьому суд зауважує, що слід формувати європейське сприйняття права, коли законність не завжди домінує над справедливістю, особливо при розгляді соціальних спорів, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та не можуть ставитись у залежність із допущеними Державою помилками в законі або іншому нормативно-правовому акті, які мають прийматись на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідач стверджує, що позивач подав заяву від 10.03.2026 з недостовірними даними, а саме: заявник фактично не є таким, що перемістився з тимчасово окупованої РФ території, оскільки згідно з довідкою ВПО № 7408-7002137972 від 07.10.2024 він перемістився з м. Селидове, яке на дату переміщення не було включене до переліку тимчасово окупованої РФ території. Дата початку тимчасової окупації 04.01.2025 відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку, як передбачено п.4 Порядку № 1176. 
У витязі з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України, наявного в матеріалах справи, зазначено номер та дата заяви позивача: №ЗВПО-10.03.2026-23211; місце проживання до переміщення: АДРЕСА_1 ; поточне місце проживання: АДРЕСА_2 , номер довідки ВПО: 7408-7002137972; дата видачі довідки ВПО: 07.10.2024; ознака приналежності до учасників бойових дій – так.
З огляду на матеріали справи суд вважає, що заява позивача від 10.03.2026 №ЗВПО-10.03.2026-23211 не містить жодних недостовірних даних, на які посилається відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення.
Проте з матеріалів справи слідує, що позивач перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та належить до категорії учасників бойових дій, визначені пунктами 19-25 частини першої статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Натомість суд зауважує, що відповідач не врахував, що Селидівська міська територіальна громада, на території якої проживав позивач до жовтня 2024 року відносилася до територій активних бойових дій з 19.08.2024, що примусило позивача залишити своє місце проживання у м. Селидове з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру та тимчасової окупації, а з 04.01.2025 вже було окуповане рф.
Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
До того ж, верховенство права через недопущення дискримінації є фундаментальним принципом демократичного суспільства, який гарантує, що всі люди є рівними перед законом і мають право на однакове ставлення без жодних привілеїв чи обмежень.
Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
За наведених обставин та правового регулювання оскаржуване рішення ставить позивача (суб`єкта приватного права) в нерівне становище, в порівнянні з іншими особами, які залишили своє місце проживання вже після окупації цієї території рф та створює ситуацію незахищеності, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 28.04.2026 за № 7 та затвердженого рішенням Виконавчого комітету Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 30.04.2026 №62 про відмову ОСОБА_1 в наданні допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території за його заявою від 10.03.2026 №ЗВПО-10.03.2026-32311 підлягає задоволенню за обґрунтованістю.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Сновську міську раду Корюківського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2026 за №ЗВПО-10.03.2026-32311 про надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території згідно Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 №1176 з урахуванням висновків суду та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суд зазначає таке.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Суд зазначає, що відповідно до першого абзацу частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Натомість, другий абзац частини четвертої вищевказаної статті передбачає, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За таких обставин суд вважає за необхідне зобов`язати комісію з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2026 за №ЗВПО-10.03.2026-32311 про надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території згідно Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 №1176, з урахуванням висновків суду та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).
Позивач стверджує, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, тривалому психологічному напруженні, почутті невизначеності, безпорадності, створила стан тривалої правової невизначеності щодо забезпечення житлом внаслідок чого в нього виникла необхідність звернення до суду для відновлення порушених прав, що є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.
Наявність зазначених вище обставин з урахуванням розподілу тягаря доказування підлягає доказуванню особою, яка заявляє вимогу про відшкодування моральної шкоди.
Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.
У цій справі позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами як самого факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок прийняття відповідачем оскарженого рішення, так і розміру заподіяної шкоди.
Суд зауважує, що саме лише визнання спірного рішення протиправним і його скасування не є безумовним підтвердженням наявності обставин, які в силу статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивача від обов`язку доказування обставин і фактів, якими обґрунтовується позов у цій частині вимог.
Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Самий лише факт, що позивач вважає свої права порушеними, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту завдання позивачам моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача. 
Судом не встановлено характеру та обсягу страждань, яких позивач зазнав внаслідок прийняття відповідачем відповідного рішення, визнаного судом протиправним, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я.
Крім того позивач, висуваючи вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, не навів обґрунтувань чому саме така сума підлягає відшкодуванню.
За таких обставин позовна вимога про стягнення з Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн не підлягає задоволенню.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 28.04.2026 за № 7 та затвердженого рішенням Виконавчого комітету Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 30.04.2026 №62 про відмову ОСОБА_1 в наданні допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території за його заявою від 10.03.2026 №ЗВПО-10.03.2026-32311.
Зобов`язати комісію з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2026 за №ЗВПО-10.03.2026-32311 про надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території згідно Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 №1176, з урахуванням висновків суду та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).
Відповідач: Сновська міська рада Корюківського району Чернігівської області (пров. Незалежності, буд. 19, м. Сновськ, Корюківський район, Чернігівська область, 15200, код ЄДРПОУ - 04061932).

Суддя В.В. Падій