ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/13914/23
Номер провадження 2/495/438/2026
18 травня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі: 
головуючої судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі судового засідання Зінченко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 , звернулась 22.12.2023 року до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа – виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Стислий виклад позиції позивача
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який 11.01.2011 року було розірвано на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 2-11485/11. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою. Відповідач тривалий час самоусунувся від участі вжитті дитини, матеріальної допомоги також не надає. На підставі викладеного у позовній заяві, позивачка просить суд задовольнити позов, позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_4 та збільшити розмір стягуваних аліментів. 

Процесуальні дії у суді
Ухвалою судді від 25.12.2023 було відкрито загальне позовне провадження по даній справі.
Ухвалою суду від 22.04.2024 було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позиції учасників судового провадження
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов, проти заочного рішення не заперечує. 
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що позивач не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2011 (справа № 2-1485/11).
Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 14.01.2010), яка проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою Мологівської сільської ради №278 від 11.03.2024 р., згідно якої до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та брат - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 , будинок, в якому проживає дитина, відповідає вимогам щодо забезпечення належних умов для проживання в ньому дитини, у дитини є своя кімната, наявна необхідна техніка, хлопчик забезпечений усім необхідним. Мати дитини, позивачка ОСОБА_1 , згідно характеристики Мологівської сільської ради №279 від 11.03.2024 р., характеризується добре, заяв та скарг від жителів села та сусідів не надходило. 
Представником Служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області була проведена бесіда з ОСОБА_8 , яка розповіла, що проживала разом з сином ОСОБА_4 і його батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини потрапив до в`язниці , після чого вона з сином переїхала проживати до своєї матері. Через рік, як повідомила позивачка ОСОБА_5 , вона подала позовну заяву до суду та розлучилась з чоловіком. З того по теперішній час відповідач ОСОБА_2 не з`являвся у житті їх сина ОСОБА_4 . Також позивачка поянисла, що хоче позбавити батьківських прав батька дитини в цілях його захисту.
З метою проведення бесіди та з`ясування думки батька – відповідача у справі, Службою у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області був здійснений виїзд за вказаною в позовній заяві адресою. Як було виявлено, за цією адресою відповідач не проживає, при зверненні до сусідів була отримана інформація, що відповідач ОСОБА_9 тривалий час за даною адресою проживав разом з родиною, але після їх розлучення він виїхав, де перебуває зараз нікому не відомо.
Також, представниками Служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області була проведена бесіда з неповнолітнім ОСОБА_10 , який повідомив, що з самого дитинства його вихованням займається мати - ОСОБА_5 , дідусь та дядько. Про батька він чув тільки своєї мами, але він його зовсім не пам`ятає, так як був зовсім маленьким, коли він їх з матір`ю їх покинув. Також, син ОСОБА_4 вказав, що підтримує намір матері щодо позбавлення батьківських прав батька, який не виявляв до нього уваги протягом багатьох років.
Згідно характеристики, наданої навчальним закладом ОЗО « Випаснянський ЗЗСО» ,в якому навчається син ОСОБА_4 , зазначено, що за весь період навчання дитини тільки мати цікавиться навчанням та поведінкою сина, відвідує класні та загальношкільні збори, реагує на зауваження вчителів. Про батька дитини не вказано зовсім нічого.
Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , складеному виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, та затвердженого відповідним рішенням № 30 від 29.03.2024 року виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, з метою захисту прав та інтересів дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавлення ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Нормативно-правове обґрунтування, релевантна судова практика та висновки суду
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Такі ж обов`язки на батьків покладені статтею 150 СК України, за якою батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 5 ст. 12 цього ж Закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, також в статті 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати, зокрема ставлення батьків до дітей.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Фактичними матеріалами справи та приєднаними доказами, підтверджено свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками у відношенні до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судом встановлено, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини, не створив дитині належних умов навчання та проживання; не забезпечив необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною. 
Отже, відповідач, як батько неповнолітньої дитини, її вихованням не займається, матеріально не підтримує, станом здоров`я не цікавиться, не виявляє належної уваги та турботи, що у сукупності свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків свідомо.
Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач не піклується про свою дитину, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від їх виконання, не здійснив жодної дії направленої на фізичний і духовний розвиток дитини, фактично самоусунувся від виконання покладених на нього законом обов`язків по вихованню та догляду за дітьми, тому суд, з урахуванням висновку органу опіки, якнайкращих інтересах неповнолітніх дітей, приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в цій частині є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, суд зазначає, що згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Як вбачається з матеріалів справи, на користь позивачки з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 30 відсотків щомісяця, що підтверджується виконавчим листом № 2-4251/11 від 02.11.2011 року. Цей розмір позивачка вважає замалим та просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача частину усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. . 
Відповідно до положень ч. 5 статті 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, якщо інше не передбачено рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, встановлення розміру аліментів у розмірі 1/6 частки доходу є меншим за встановлений законом мінімум і не забезпечує належного матеріального утримання дитини. У зв`язку з чим, розмір аліментів, стягуваних на молодшого сина має бути переглянутим із метою приведення його у відповідність до вимог законодавства України, забезпечивши при цьому належний рівень фінансового забезпечення неповнолітньої дитини, виходячи з принципів справедливості, рівності та захисту прав дитини, гарантованих державою.
Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. З ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на ппилбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів: інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України.
Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України, передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 183 та ст. 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 Сімейного кодексу України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ст. 192 Сімейного кодексу України, а також ст. 182 СК України - Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 СК України - Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 СК України - Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 12.09.2018 року по справі № 459/2181/17.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача саме 1/4 частки усіх видів заробітку замість нинішньої частки забезпечить належне матеріальне забезпечення дитини, що відповідає вимогам чинного законодавства та принципам соціальної справедливості і саме такий розмір аліментів дозволить задовольнити основні потреби дитини, зокрема витрати на харчування, одяг, навчання, медичне обслуговування та розвиток, що є важливими складовими нормального фізичного, інтелектуального і духовного становлення неповнолітнього.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача щодо позбавлення батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
Позивач у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 073,70 грн. в дохід держави, тому у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,70 грн.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 15, 150, 152, 155, 164, 165, 166, 171 СК України, ст. 7, 8, 19, 76-81, 128, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-281, 284, 289 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 листопада 2011 року по справі № 2-4251/11 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування/ім`я сторін:
Позивач – ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач – ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: не відомий, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 01.06.2026.

Суддя         Юлія ШЕВЧУК