ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 липня 2026 року      м. Чернівці  справа № 716/2324/25
провадження№22-ц/822/762/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» на заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 4 березня 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано наступним. 11.02.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено Договір № 3426307984-612606 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за якими відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі.
Зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 ЦК України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК». 
Відповідно до умов Кредитного Договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту становить 4 900,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування становить 22 днів, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); Дисконтна відсоткова ставка становить 2,20% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); Базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків); Кредитодавець, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказала в особистому кабінеті, на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року.
ОСОБА_1 підтвердила виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти, відповідачка не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладання кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів (розділ 7 Паспорту кредиту).
Пунктом 3.6. кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування Кредитом на умовах визначених п. 3.7. та п. 3.8.
На момент звернення з позовом у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 16 973,60 грн., яка складається з : 4 900,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту ; 12 073,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою.
Позивач просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року в розмірі 16 973,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 4 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» – заборгованість за кредитним договором за № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року в загальній сумі 7 271,60 грн., 1037,18 грн. судового збору та 4 284,00 грн. витрат понесених на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ «КОШЕЛЬОК»  просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04.03.2026 року скасувати в частині відмови, та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «КОШЕЛЬОК» задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором № 342630 7984-612606 від 11.02.2022 в розмірі 16 973,60грн., що складається із : заборгованість за сумою кредиту 4 900,00 грн., заборгованість за відсотками за користування позикою 12 073,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» 2 422,40 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт не погоджується з висновком суду щодо неправомірності нарахування процентів за користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.
Апелянт посилається на те, що кредитний договір між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_1 був укладений у відповідності до вимог закону, відповідач була ознайомлена з умовами кредитного договору у запропонованій формі.
Зазначає, що у п.3.6 Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користуванням кредитом є відкладальною обставиною, що в розумінні ст.212 ЦК України, має наслідком продовження строку користування кредитом. Згідно пунктів 3.7 і 3.8 Договору, зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. З наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процента річних, що становить 2,2 проценти в день від суми кредиту з кожен день користування ним.
Вказує, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 112 днів з моменту укладення Договору (22 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. 
Зазначає, що до спливу Лояльного періоду у 22 дні відповідач не виконав свій обов`язок за Договором та не повернув кредит, що підтверджується доданим до позовної заяви детальним розрахунком заборгованості. Отже, відповідач продовжив користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 112 днів з моменту укладення Договору до 02.06.2022 року. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, є законним.
Стверджує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення нарахований процентів не врахував, що період користування кредитом було продовжено внаслідок відкладальної обставини та сторони не погоджували два строки кредитування.
Щодо справедливості та розміру нарахованих процентів за користування кредитом, відповідач не заявляв додаткових вимог щодо договору, погодився з усіма його умовами, в тому числі і з розміром відсоткової ставки та погодився отримати кредит саме на умовах, визначених у договорі, отримав кредит, при цьому не відмовився від договору протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах ст.15 Закону України «Про споживче кредитування».

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
Судом встановлено, що 11.02.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КОШЕЛЬОК» укладено договір № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за якими відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. 
На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор – 4144 для підписання кредитного договору № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року, шляхом направлення позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 ххххх (вказаного під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення.
Згідно умов Кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» зобов`язалось надати ОСОБА_1 кредит в сумі 4 900,00 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту); початковий строк кредитування становить 22 дні, ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків); Дисконтна відсоткова ставка становить 2,20% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); Базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків).
Позивач, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачка вказала в особистому кабінеті на яку позивач повинен перерахувати кошти згідно договору № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року.
Відповідно до п. 2.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.
З наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процента річних, що становить 2,2% в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 3.8 договору).
Зі змісту паспорта споживчого кредиту до кредитного договору вбачається, що розмір кредиту становить 4 900 грн., строк кредитування - 22 дні, мета отримання - на споживчі цілі, дисконтна процентна ставка в день - 2,2%, річна дисконтна відсоткова ставка – 803,00%, процентна ставка в день – 2/2%, річна відсоткова ставка - 803%, тип процентної ставки - фіксована.
Загальні витрати за кредитом (проценти) становлять 2371 грн.60 коп., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 7271 грн.60 коп.
Разом з тим, позивачем суду надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість відповідачки перед позивачем складає 16973 грн. 60 коп., з яких : 4 900,00 грн. - тіло кредиту; 2371,60 грн. - відсотки за початковий строк користування позикою; 9702,00 грн. - відсотки за продовжений строк користування позикою. 

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «КОШЕЛЬОК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов укладеного договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 4 900 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з на користь позивача. 
Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами був укладений договір № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року в електронному вигляді, підписаний одноразовим ідентифікатором, за яким у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість, оскільки матеріали справи не містять доказів, що остання належним чином виконала грошові зобов`язання за Договором.
Що стосується заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування таким у періоди з 11.02.2022 по 04.03.2022 року та з 05.03.2022 по 02.06.2022 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Тобто позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що проценти за користування позикою можуть бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування (22 днів), оскільки умови передбачені п.2.2 договору не настали.
Отже, розмір заборгованості відповідача за процентами, нарахованими за 22 дні за ставкою 2,2 %, становить 2371 грн.60 коп. (4900 грн. х 2,2 % х 22 дні). За вказаних обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачки процентів за період з 05.03.2022 по 02.06.2022 р. є необґрунтованою. Отже до стягнення підлягає сума заборгованості в межах строку договору, а саме за період з 11.02.2022 по 04.03.2022 року в розмірі 7271 грн. 60 коп., за кредитним договором № 3426307984-612606 від 11.02.2022 року, яка складається із тіла позики в сумі 4 900 грн. та заборгованості за процентами в межах строку позики в сумі 2371.60 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими поза межами строку позики, суд першої інстанції відмовив. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Як встановлено судом, строк кредитування за договором про споживчий кредит був погоджений сторонами та становив 22 днів. Після того сторони не укладали договір про продовження строку дії договору і не погоджували строк кредитування. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.
За даних обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що сторони погодили строк користування кредитом тривалістю 102 дні (22 днів лояльного періоду та 90 днів продовженого строку) - до 02 червня 2022 року. Продовження строку було обумовлене користуванням кредитом після закінчення лояльного періоду, тому цей строк є погодженим сторонами. Матеріали справи підтверджують, що відповідач не повернув кредит у межах 22-денного лояльного періоду, а отже продовжив користування ним. Це спричинило настання передбаченої договором відкладальної обставини, внаслідок чого строк користування кредитом продовжився до 02 червня 2022 року. Тому нарахування процентів за цей період відповідно до п. 3.8 договору є правомірним.
Апеляційний суд не погоджується з зазначеними аргументами апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Так, згідно п. 3.6 договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду; з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 % річних, що становить 2,2 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на час закінчення лояльного періоду – 04.03.2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до стягнення на користь позивача відсотків, нарахованих за межами строку кредитування, що визначений в п. 2.1 договору, оскільки підставою до їх нарахування фактично є неналежне виконання позичальником умов договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений п. 2.1 договору строк, що має наслідком відповідальність, визначену ст. 625 ЦК України, а не право нараховувати відсотки на підставі ст. 1048 ЦК України.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та правовим позиціям Верховного Суду, ґрунтуються на наявних у справі доказах та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Колегія суддів також погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки судом правильно застосовані норми ст. ст. 137, 141, ЦПК України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16 973,60 грн. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 
Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення - без змін.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга залишається без задоволення, перерозподіл судових витрат апеляційним судом, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не здійснюється і вимоги про стягнення з відповідача судового збору та витрат на правничу допомогу, заявлені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» залишити без задоволення.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 4 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді І.Б. Перепелюк
І.М. Литвинюк
І.Н. Лисак