____________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 947/17232/26
Провадження № 2/947/4441/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2026 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Скриль Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:
Короткий виклад обставин
27 квітня 2026 року до Київського районного суду міста Одеси через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 1980, 59 гривень та 2 166,38 дол США - непогашений борг за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006, а також стягнути судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.07.2013 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 520/3785/13-ц, за яким стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006 р. у розмірі 6 418,31грн та 24 092,94 дол США. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства. Таким чином, рішення, яке виніс Київський районний суд м. Одеси, не виконувалося відповідачем у період з 25.02.2019 до 23.02.2022.
В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ТОВ ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 20 квітня 2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого останній набув право нового кредитора до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006. Даний факт також підтверджено в судовому порядку 22.11.2016 року Київський районний суд м. Одеси постановив ухвалу по справі 520/3785/13-ц, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Тому, відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, право вимоги за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006 належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239).
Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 25.02.2019 до 23.02.2022, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних - 577,13 грн та інфляційні збитки - 1 403,46 грн., у загальному розмірі 1 980,59 грн., що підлягають сплаті відповідачами за прострочення виконання рішення суду. Також просить стягнути непогашену заборгованість у розмірі 2 166,38 дол США за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006, що в перерахунку становить 95 407,38 грн.
Відзив на позовну заяву
Відзив на позов від відповідачів до суду не надійшов.
Процесуальні дії та рух справи
Ухвалою суду від 15.05.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами у справі.
Представник позивача у позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачам визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачі не подали до суду відзиву на позовну заяву, або ж клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, ухвала про відкриття провадження разом з позовом та додатками, надсилалися їм за зареєстрованим місцем проживання. До суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відмітками від 05.06.2026 АТ "Укрпошта" «вручено особисто», що є належним повідомленням відповідачів про розгляд справи.
Відзив у визначений судом строк відповідачі не подали.
Інші заяви та клопотання від сторін та/або їх представників, у тому числі із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, до суду не надходили.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, без проведення судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 08.07.2013 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 520/3785/13-ц, за яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006 у розмірі 6 418,31грн та 24 092,94 дол США.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом у справі № 520/3785/13-ц встановлено, що 22.06.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11012852000.
У подальшому, 20.04.2015, між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого останній набув право нового кредитора до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006. 
Даний факт також підтверджено в судовому порядку, а саме ухвалою Київський районний суд м. Одеси від 22.11.2016 у справі № 520/3785/13-ц, зі змісту якої вбачається, що суд вважає підтвердженим факт переходу права вимоги за кредитним договором №11012852000 від 22.06.2006 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 
Відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, право вимоги за кредитним договором № 11012852000 від 22.06.2006 належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 
25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239).
Представником позивача в позовній заяві зроблено розрахунок виходячи із загальної суми заборгованості відповідачів, з 25.02.2019 до 23.02.2022 року 3% річних у розмірі 577,13 грн. та інфляційні збитки у розмірі 1 403,46 грн. (разом становить 1 980,59 грн.), також просить стягнути непогашену заборгованість у розмірі 2 166,38 дол США за кредитним договором № № 11012852000 від 22.06.2006.
Оцінка аргументів та Мотиви суду
До правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми законодавства.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Форма правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні визначено у ст. 513 ЦК України, згідно вимог якої правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду по справі № 465/646/11 (Постанова від 31.10.2018 року) зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Враховуючи надані суду докази, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості.
Предметом позову у цій справі є стягнення непогашеної заборгованості, 3% річних та інфляційних збитків, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до статті 611ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Вказаний висновок підтриманий в постановах ВП ВС: від 19.07.2023 в справі № 910/16820/21, від 03.10.2023 в справі № 366/203/21 та ін.
Отже, обов`язок, встановлений положеннями ст. 625 ЦК України нерозривно пов`язаний з основним грошовим зобов`язанням та залежить від нього.
Згідно з положеннями статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 1 та 2 статті 18 ЦКП України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання рішень судів здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У постанові Одеського апеляційного суду від 16.05.2024 у справі № 522/14594/22 (провадження № 22-ц/813/2512/24) наголошено, що цивільним законодавством встановлений строк загальної позовної давності, який складає три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до роз`яснень в постанові ВП ВС від 13.02.2019в справі№ 826/13768/16, а також постанові КЦС ВС від 23.11.2022 в справі № 761/4564/19 та постанові КАС ВС від 10.01.2024 в справі № 640/21339/20: «Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)».
Інститут позовної давності полягає в наданні особі гарантованого строку на звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, наприклад, звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Сплив такого строку не означає, що право, інтерес, а відповідно обов`язок перестали існувати. Закінчення строку позовної давності означає, що особа втратила можливість захисту її права судом. Разом з тим, особа не позбавлена права задовольнити свої вимоги позасудовим шляхом, зокрема, якщо між сторонами існують договірні правовідносини і сторони передбачили в договорі таку можливість.
Так само встановлені законом строки примусового виконання судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 22 листопада 2019 року у справі №520/3785/13-ц (провадження - № 6/520/466/16) сторону у цивільній справі ПАТ «Укрсиббанк» замінено на ТОВ «Довіра та Гарантія», назву якого в подальшому було змінено на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
У матеріалах справи № 947/17232/126 відсутні докази, які б підтвердили звернення ТОВ «ВІН ФІНАНС» із заявою про видачу дубліката виконавчого листа чи про поновлення пропущеного строку або визначення додаткового строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2013 року у справі №520/3785/13-ц . 
Відсутні будь-які відомості про стан виконавчого провадження з примусового виконання рішення. З матеріалів справи та зокерема позовної заяви, взагалі відсутня інформація про відкрите виконавче провадження, його номер.
Також у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості по невиконаному зобов`язанню, тому не зрозуміло за яким розрахунком та на підставі чого нараховуються 3% річних та інфляційні втрати. Відсутні відомості, що дане заочне рішення на даний час не виконане. Матеріали справи окрім копії рішення та копії ухвали роздрукованих з ЄДР інших документів та доказів з приводу виконання рішення не містять.
Зазначене в сукупності свідчить про незацікавленість ТОВ «ВІН ФІНАНС» у примусовому виконанні заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.07.2013 року у справі № 520/3785/13-ц та як найшвидшому виконанні боржником зобов`язання за рішенням суду, оскільки, нарахування процентів та інфляційних втрат в порядку статті 625 ЦК України призводить до того, що розмір грошового зобов`язання з часом швидко зростає.
Оскільки, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, а відомостей про відкриті (завершені) виконавчі провадження, що свідчило б про переривання такого строку, беручи до уваги той факт, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що строк звернення рішення суду до примусового виконання рішення суду не пропущений, суд вважає, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» втратило встановлену законом можливість задовольнити свої вимоги за допомогою механізму примусового виконання рішення.
При цьому, як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 «… з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».
Аналізуючи наведену правову позицію, Одеський апеляційний суд у Постанові від 16.05.2024 у справі № 522/14594/22 (провадження № 22-ц/813/2512/24) зазначає наступне: тобто, в правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабшою стороною в порівнянні з кредитором, та відповідно потребує встановлених законом гарантій захисту її прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.
В контексті встановлених обставин справи, оскільки позивач (кредитор) втратив можливість примусового виконання рішення про стягнення заборгованості за допомогою встановленого законодавством механізму, а обов`язок відповідно до ст. 625 ЦК України є акцесорним щодо основного зобов`язання та поділяє його правову долю, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.
Фактично, обов`язок боржника перед кредитором набув ознак натурального зобов`язання, оскільки в натурі він існує, однак не може бути примусово стягнений.
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).
Тому суд не погоджується із наявністю підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання кредитного договору № 11012852000 від 22.06.2006 за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №520/3785/13-ц та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, ураховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 84, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 598, 599, 611, 625 ЦК України суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення збитків за несвоєчасне виконання рішення суду відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», ЄДРПОУ: 38750239, адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ecourt@dgfinance.com.ua.
Відповідачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Рішення підписане 17.07.2026.

Суддя              Ю. А. Скриль