ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/172/26	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Рима Т.Я., Манюка П.Т.,
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,

за участю представників:
від позивача: Бауман Ю.Т. (ВКЗ);
від відповідача: Купецька М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів" вих.№53 від 12.05.2026 (вх.№01-05/1480/26 від 13.05.2026)
на рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 (повне рішення складено і підписано 23.04.2026, суддя Никон О.З.) 
у справі №914/172/26
за позовом Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів"
про зобов`язання звільнити та повернути технологічний майданчик,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі – ДП "Санаторій "Моршинкурорт") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів" (далі – ТОВ "Енергозбереження Львів") про зобов`язання відповідача за власний рахунок звільнити технологічний майданчик загальною площею 320,0 м.кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, шляхом демонтажу технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд, привести технологічний майданчик у первинний стан та повернути його позивачу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Енергозбереження Львів" після припинення дії договору оренди від 01.01.2021 з 28.11.2025, незважаючи на неодноразові вимоги ДП "Санаторій "Моршинкурорт", не повернув орендоване майно у встановлений договором строк та порядок. З урахуванням вимог ст. ст. 785, 610, 612 ЦК України, фактичне продовження користування технологічним майданчиком площею 320,0 кв. м за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, а також розміщення на ньому споруд і технологічного обладнання свідчить про тривале та неправомірне користування майном після припинення орендних правовідносин.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття. 
Господарський суд Львівської області рішенням від 15.04.2026 у справі №914/172/26 позовні вимоги ДП "Санаторій "Моршинкурорт" задовольнив. Зобов`язав ТОВ "Енергозбереження Львів" за власний рахунок звільнити технологічний майданчик загальною площею 320,0 м.кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, шляхом демонтажу технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд; привести технологічний майданчик загальною площею 320,0 м. кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, у первинний стан; повернути ДП "Санаторій "Моршинкурорт" технологічний майданчик загальною площею 320,0 м. кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, а також стягнув з ТОВ "Енергозбереження Львів" на користь ДП "Санаторій "Моршинкурорт" 7987,20 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Суд першої інстанції встановив, що 01.10.2021 сторони у справі уклали договір оренди, який продовжувався на підставі п. 10.5 на той самий строк і на тих самих умовах, враховуючи відсутність заперечень з обох сторін. Договір оренди від 01.10.2021 розірвано з 28.11.2025 на підставі п. 10.4 цього договору. Відповідач після припинення дії договору, всупереч ч. 1 ст. 785 ГПК України та незважаючи на неодноразові вимоги позивача, не повернув орендоване майно у встановлені договором порядок та строк, не підписав акт прийому-передачі на виконання п. 2.5 цього договору. А відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо демонтажу обладнання, повернення технологічного майданчика позивачу у первинному стані (з урахуванням нормального зносу) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із рішенням Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/172/26, ТОВ "Енергозбереження Львів" подало до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу за вих.№53 від 12.05.2026, у якій просить скасувати вказане рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив докази, подані позивачем на підтвердження своїх доводів, що призвело до необґрунтованості кінцевих висновків.
Скаржник зазначає, що майно, яке передавалось в оренду за договором оренди від 01.10.2021, розташоване на земельній ділянці комунальної власності Моршинської міської територіальної громади та не перебуває у власності позивача. Власником технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій, розташованих на технологічному майданчику за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, є ТОВ "Теплотрейд-Інвест", а не позивач. ТОВ "Енергозбереження Львів" не є органом влади, наділеним публічно-владними повноваженнями щодо примусового демонтажу майна, належного іншій особі, - ТОВ "Теплотрейд-Інвест". Самовільні дії ТОВ "Енергозбереження Львів" щодо примусового демонтажу майна ТОВ "Теплотрейд-Інвест", яке перебуває у нього на зберіганні, були б самоправством у розумінні ст. 356 КК України та порушенням ст. ст. 41, 124 Конституції України. Водночас скаржник вказує на те, що оскаржуваним рішенням суду було вирішено питання про права та обов`язки ТОВ "Теплотрейд-Інвест", яке не було залучене до участі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, що є самостійною підставою для скасування судового рішення.
Також, на думку скаржника, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про звільнення відповідачем технологічного майданчика шляхом демонтажу технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд не може призвести до відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), оскільки відповідач неуповноважений на вчинення таких дій.
До апеляційної скарги скаржник приєднав додаткові докази, а саме: інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №362913135 від 23.01.2024, договір зберігання №ТТІ/24-04/1 від 01.04.2024 та додаткову угоду №3 від 26.12.2025 до цього договору, які просить долучити до матеріалів справи №914/172/26.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників.
ДП "Санаторій "Моршинкурорт" у відзиві на апеляційну скаргу від 11.06.2026 просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Енергозбереження Львів" без задоволення, а оскаржуване судове рішення у справі №914/172/26 - без змін у зв`язку з відсутністю підстав для його скасування чи зміни.
Позивач вважає, що доводи ТОВ "Енергозбереження Львів" не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення. По-перше, твердження скаржника про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи №914/172/26 та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ґрунтуються виключно на технічній описці, допущеній в абз. 1 описової частини рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 року у справі №914/172/26, яка була виправлена ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2026 в порядку ст. 243 ГПК України та не впливала на зміст встановлених судом обставин і прийнятого рішення. 
По-друге, посилання скаржника на розміщення на технологічному майданчику майна третьої особи не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки предметом розгляду була вимога про звільнення майна позивача після припинення договірних правовідносин на підставі договору оренди від 01.10.2021, а не встановлення права власності на технологічне обладнання та збірно-розбірні конструкції/тимчасові споруди, розміщені на спірному технологічному майданчику, чи вирішення прав та обов`язків третіх осіб. Сам факт можливої належності окремого майна іншій особі не звільняє відповідача від обов`язку звільнити технологічний майданчик, який перебував у його користуванні. 
Окрім того, позивач наголосив, що подання відповідачем разом з апеляційною скаргою нових доказів не відповідає вимогам ч. 3 ст. 269 ГПК України, оскільки такі докази існували та перебували у його розпорядженні ще під час розгляду справи судом першої інстанції, а жодних об`єктивних причин неможливості їх своєчасного подання скаржник не навів та не підтвердив належними доказами. Відтак позивач просить відмовити у долученні до матеріалів справи №914/172/26 нових доказів, поданих з апеляційною скаргою.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026, апеляційну скаргу ТОВ "Енергозбереження Львів" у справі №914/172/26 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
Суддя-доповідач ухвалою від 18.05.2026 у справі № 914/172/26 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику строк для усунення виявлених недоліків шляхом подання доказів доплати судового збору на суму 3993,60 грн.
27.05.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від представника ТОВ "Енергозбереження Львів" надійшла заява про усунення недоліків від 27.05.2026 з платіжною інструкцією №1047 від 26.05.2026 на суму 3993,60 грн.
Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги в установлений строк, колегія суддів ухвалою від 01.06.2026 відкрила апеляційне провадження у справі №914/172/26 та призначила розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні на 02.07.2026.
30.06.2026 до апеляційного суду від позивача надійшло клопотання від 30.06.2026 про відмову у прийнятті (недопущення) нових доказів, поданих ТОВ "Енергозбереження Львів" разом із апеляційною скаргою.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (ч. 1 ст. 273 ГПК України).
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів із порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанови від 18.11.2020 у справі №910/11152/19, від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19, від 03.09.2024 у справі №903/753/22).
Як зазначалось вище, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, скаржник подав додаткові докази, які не були подані під час розгляду справи в суді першої інстанції, при цьому не навів достатніх правових підстав для їх долучення на стадії апеляційного перегляду, зокрема, не обґрунтував наявності виняткового випадку неподання відповідних доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, не довів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З підстав наведеного, беручи до уваги заперечення позивача проти долучення відповідачем нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів не приймає додаткові докази, подані скаржником з апеляційною скаргою.
У судовому засіданні 02.07.2026 представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
02.07.2026 проголошено вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Позивач є власником нежитлових будівель, які знаходяться за адресою: м. Моршин, вул.Паркова Площа, 3, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №459776715 від 09.01.2026 (див. у т.ч. ухвалу про виправлення описки від 26.05.2026 у справі №914/172/26).
01.10.2021 ДП "Санаторій "Моршинкурорт" (далі - орендодавець) та ТОВ "Енергозбереження Львів" (далі - орендар) уклали договір оренди (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно - технологічний майданчик загальною площею 320,0 м. кв. за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3 (надалі - майно). Майно передається в оренду з метою розміщення технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд згідно Паспорта прив`язки тимчасових споруд від 16.09.2021 для обслуговування санаторно-оздоровчих закладів орендодавця, а саме забезпечення послугами теплопостачання з застосуванням альтернативних видів палива.
Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. У разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.
Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (п. 2.5 договору).
Згідно з п. 5.5. договору, у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 28.02.2022 (п. 10.1. договору).
Згідно з п. 10.4 договору, за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано достроково шляхом письмового попередження іншої сторони не пізніше ніж за 15 календарних днів до дня розірвання договору.
Пунктом 10.5 договору погоджено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк.
Відповідно до п. 10.7 договору, чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
01.10.2021 сторони підписали акт приймання-передачі окремого індивідуально визначеного майна - технологічного майданчика загальною площею 320,0 м. кв. за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3.
22.02.2023 сторони підписали додаткову угоду №1 до договору про продовження строку його дії, внесення змін у п. 3.1 договору та виключення п. 10.4 з тексту договору, однак додатковою угодою №2 від 16.03.2023 сторони дійшли згоди визнати недійною додаткову угоду № 1 від 22.02.2023 до договору.
18.08.2025 відповідач надіслав позивачу лист вих.№83, у якому проінформував про демонтаж частини обладнання котельні за адресою: м. Моршин, вул. Паркова площа, 3, який триватиме близько тридцяти робочих днів, починаючи з 19.08.2025, та просив не вчиняти перешкод для демонтажу та вивезення обладнання.
Позивач, керуючись п. 10.4 договору, 13.11.2025 надіслав відповідачу повідомлення від 13.11.2025 вих.№13-16/414 про розірвання договору оренди від 01.10.2021 у зв`язку з тим, що відповідач лише частково виконав демонтаж зазначеного у листі від 18.08.2025 обладнання, що свідчить про затягування цього процесу та продовження користування майданчиком. Датою розірвання договору оренди від 01.10.2021 є 28.11.2025. Цей лист надіслано на електронну адресу директора відповідача, яка відображена у договорі, та засобами поштового зв`язку, вручено відповідачу 28.11.2025. Окрім того, позивач надіслав повідомлення вих. №13-16/414 від 13.11.2025 відповідачу 24.11.2025 за допомогою кур`єрської доставки ТОВ "Нова пошта", яке вручено 25.11.2025.
27.11.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу від 27.11.2025 вих.№13-16/428 щодо звільнення технологічного майданчика, переданого за договором оренди від 01.10.2021, у якій просив вивезти розміщене технологічне обладнання та збірно-розбірні конструкції/тимчасові споруди до визначеної дати розірвання договору – 28.11.2025, звільнити технологічний майданчик та підписати акт приймання-передачі майна. Дану вимогу було надіслано директору ТОВ "Енергозбереження Львів" Павлічку О.О. шляхом кур`єрської доставки ТОВ "Нова пошта" та вручено 28.11.2025, а також надіслано за допомогою засобу поштового зв`язку АТ "Укрпошта", однак повернуто відправнику із зазначенням причини повернення: "за закінченням встановленого терміну зберігання".
03.12.2025 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою вих.№13-16/432 від 03.12.2025 щодо звільнення технологічного майданчика, переданого за договором оренди від 01.10.2021. Дану вимогу було надіслано за допомогою кур`єрської доставки ТОВ "Нова пошта" (отримана 05.12.2025) та засобом поштового зв`язку АТ "Укрпошта" (повернута відправнику).
Крім того, як зазначено у позовній заяві, відповідач був проінформований про повідомлення позивача вих.№13-16/414 від 13.11.2025 та вимоги позивача вих.№13-16/428 від 27.11.2025, вих.№13-16/432 від 03.12.2025 (повторно) у межах господарської справи №914/2869/25, однак так і не повернув майно після розірвання договору, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
За приписами ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених скаржником доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження у цій справі, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з нижчевикладеного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Суд першої інстанції правильно встановив, що договір оренди від 01.10.2021 розірвано між сторонами з ініціативи орендодавця в порядку, передбаченому п. 10.4 цього договору, з 28.11.2025, що відповідачем не заперечувалося у ході розгляду справи в суді першої інстанції та не оскаржується в апеляційному порядку.
За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. 
Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
Оскільки в силу закону у наймача є обов`язок повернути орендоване майно після припинення договору, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу прийнятий у строкове платне користування технологічний майданчик загальною площею 320,0 м.кв. за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, та підписати відповідний акт приймання-передачі, що також узгоджується з умовами договору (п. п. 2.2, 2.5, 5.5).
Матеріали даної справи не містять належних і достатніх доказів того, що об`єкт оренди після розірвання договору оренди від 01.10.2021 був повернутий відповідачем позивачу за актом прийому-передачі та не використовувався ним після розірвання договору.
Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача, наведеними у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що сама по собі обставина належності технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд, які розташовані на орендованому технологічному майданчику, іншій особі не спростовує вищевикладених обставин та не звільняє відповідача від обов`язку повернути позивачу об`єкт оренди, вільний від майна, розміщеного відповідачем у межах здійснення своєї господарської діяльності, незалежно від того, чи є таке майно його власністю, чи перебуває у користуванні або на зберіганні, а також не може покладати на орендодавця обов`язок приймати об`єкт оренди разом із таким майном або самостійно вживати заходів щодо його демонтажу.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на вирішення місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки незалученої до участі у справі третьої особи - ТОВ "Теплотрейд-Інвест", яке є власником технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій на орендованому технологічному майданчику, як на підставу для скасування судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язковою підставою для скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України є те, що суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки незалученої особи. Тобто суд вже вирішив про відповідні права, інтереси або обов`язки особи у прийнятому рішенні, і сторона, не маючи можливість захищатися у такому спорі, має право вимагати скасування судового рішення та розгляду справи спочатку.
Натомість, якщо рішення у справі може "вплинути на права або обов`язки третьої особи щодо однієї із сторін" (ч. 1 ст. 50 ГПК України) або "може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі" (ч. 1 ст. 50 ГПК України), і "сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони" (ч. 1 ст. 51 ГПК України), то у такому разі мова йде про можливі правові наслідки прийнятого рішення у майбутньому, що пов`язано з можливістю пред`явлення права стосовно третьої особи та права вимоги до неї відповідно до такого прийнятого рішення.
При незалученні до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, скасування рішення суду можливе лише у виняткових випадках, оскільки такі особи не є суб`єктами спірних правовідносин, тому суд не вирішує питання про їх права та обов`язки. Судове рішення лише в майбутньому може вплинути на їх права та обов`язки щодо якоїсь із сторін у спорі, зокрема, в разі пред`явлення до них регресного позову. Норма про обов`язкове скасування вказує на випадок, коли своїм рішенням суд вирішив питання про їх права та обов`язки, а не вирішить у майбутньому. У зв`язку з цим важливо розмежовувати випадки, коли рішення суду порушує права осіб і коли рішення суду може зачіпати права таких осіб (постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №201/2760/20).
Колегія суддів зауважує, що відповідач у ході розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв жодних клопотань з процесуальних питань, зокрема і клопотання про залучення третьої особи, відзиву на позовну заяву не подавав. Питання про права, інтереси та (або) обов`язки ТОВ "Теплотрейд-Інвест" стосовно сторін у справі місцевий господарський суд не вирішував, що підтверджується змістом оскаржуваного судового рішення. ТОВ "Теплотрейд-Інвест" у свою чергу з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/172/26 до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 254 ГПК України не зверталося. 
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Кожна зі сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у ст. 13 ГПК України, втрачає сенс. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.
Згідно з положеннями ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, встановивши невиконання відповідачем обов`язку повернути орендоване майно після розірвання договору оренди, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, та продовження користування цим майном за відсутності правових підстав для його подальшого утримання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача за власний рахунок звільнити та повернути позивачу орендоване майно, яке було передано йому у користування за договором оренди та актом приймання-передачі від 01.10.2021, що відповідатиме змісту порушеного права позивача та призведе до ефективного його захисту.
З урахуванням усіх встановлених фактичних обставин справи, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у цій справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції у повній мірі встановив обставини справи та надав їм належну правову оцінку з урахуванням положень ст.ст. 73, 74, 86, 236 ГПК України, правильно застосував норми матеріального права, які регулюються спірні правовідносини, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не спростовують фактів, покладених в основу оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин апеляційну скаргу ТОВ "Енергозбереження Львів" вих.№53 від 12.05.2026 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/172/26 - без змін.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за її подання, в силу приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів" вих.№53 від 12.05.2026 (вх.№01-05/1480/26 від 13.05.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/172/26 залишити без змін.
3. Матеріали справи №914/172/26 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.07.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Манюк П.Т.