Справа №443/1949/26
Провадження №2-о/443/77/26

РІШЕННЯ
іменем України

16 вересня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді     Равлінка Р.Г., 
секретар судового засідання    Рибакова І.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

встановив:
Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із заявою в якій просить видати стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний припис строком на шість місяців, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 протягом строку дії обмежувального припису наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також до місця її працевлаштування; заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися зі нею, якщо вона перебуватиме з власної волі в місці, невідомому йому; заборонити ОСОБА_2 вести із ОСОБА_1 листування і телефонні переговори та контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

В обгрунтування заявлених вимог заявниця ОСОБА_1 , покликається на те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 продовжує проживати разом зі нею за адресою: АДРЕСА_1 , та ігнорує її прохання залишити житло. Їхній шлюб розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23.10.2023 у справі № 443/1280/23. Незважаючи на припинення шлюбу, вони досі проживають разом. 31.05.2026 близько 12 год 00 хв ОСОБА_2 погрожував їй фізичною розправою та ображав нецензурними словами. Це викликало в неї побоювання за власну безпеку. Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 13.07.2026 у справі № 443/1130/26 його визнано винним у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та суд встановив заподіяння шкоди її психічному здоров`ю. 31.05.2026 поліція винесла стосовно ОСОБА_2 терміновий заборонний припис серії ЕТ № 110111, який діяв до 10.06.2026. Припис зобов`язував його залишити місце її проживання, забороняв вхід і перебування там та будь-які контакти зі ОСОБА_1 .. Уже 31.05.2026 близько 16 год 30 хв ОСОБА_2 повернувся до житла, всупереч вищенаведеному припису. Відтак, постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.06.2026 у справі № 443/1131/26 його визнано винним у невиконанні термінового заборонного припису за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП. На цьому порушення не припинилися. Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.06.2026 у справі № 443/1175/26 встановлено, що ОСОБА_2 перебував у місці її проживання всупереч припису 1, 2, 3, 4, 5, 6 та 8 червня 2026 року. За ці порушення його також визнано винним за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП. ОСОБА_2 досі проживає із нею та не залишає житло на її прохання. Факт погроз і систематичне невиконання заходів, які застосувала поліція, дають заявниці підстави побоюватися повторного насильства. Терміновий заборонний припис не забезпечив її безпеки. А тому, вважає, що для припинення спільного проживання та контактів необхідний триваліший захід захисту.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.
Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 15.09.2026 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 16.09.2026 /а.с.17-18/.
Розгляд справи по суті відбувся 16.09.2026 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.
Заявниця ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. Подала заяву в якій розгляд справи просить проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.
Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Подав заяву у якій просить слухати справу у його відсутності та не заперечує проти винесення обмежувального припису.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 23.10.2023 у справі № 443/1280/23, позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15.08.2007 у Бережницькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №10. Після розірвання шлюбу залишено за позивачкою прізвище « ОСОБА_3 » /а.с.6-7/.
Згідно з постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 13.07.2026 у справі №443/1130/26, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень /а.с.8-9 на звороті/.
Згідно з постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.06.2026 у справі №443/1131/26, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень /а.с.10-11/.
Згідно з постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.06.2026 у справі №443/1175/26, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 173-8 КУпАП, і накладено стягнення, з урахуванням стаття 36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за частиною 2 статті 173-8 КУпАП, у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн /а.с.12-13 на звороті/.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки суду за результатами розгляду заяви.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).
З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_1 , що підтверджується зокрема постановами та його заявою про розгляд справи у його відсутності, в якій він не заперечує обставин, заязначених в заяві та проти винесення обмежувального припису, а відтак є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 в заяві про розгляд справи у його відсутності не вказує про те, що має намір змінити свою поведінку, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису підлягає до повного задоволення.
З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.
Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави (ч.3 ст.350-5 ЦПК України).

Керуючись ст. 293, 294, 350-1 - 350-6, 430 ЦПК України, суд

постановив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, а саме:
заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
заборонити ОСОБА_2 протягом строку дії обмежувального припису наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також до місця її працевлаштування; 
заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися зі нею, якщо вона перебуватиме з власної волі в місці, невідомому йому; 
заборонити ОСОБА_2 вести із ОСОБА_1 листування і телефонні переговори та контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.
Про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформувати відділення поліції № 1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області для взяття громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Жидачівської міської ради Стрийського району Львівської області.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису в частині судового збору, віднести на рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя       Р.Г. Равлінко