ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/37477/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року (головуючий суддя Ремез К.І.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.12.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив:
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними, та зобов`язати вчинити певні дії, а саме: направити висновок ВЛК від 10.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для затвердження.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач був направлений на проходження медичного огляду Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 . Медичний огляд ВЛК було завершено 10 березня 2025 року. За результатами огляду було прийнято постанову/висновок про стан здоров`я позивача, а саме: «визнано непридатним до військової служби». У зв`язку з тим, що за період з березня 2025 року до жовтня 2025 року документи з результатами проходження ВЛК не направлено на перевірку, позивачем подано скаргу до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.10.2025, проте результату не отримано, рекомендовано пройти повторне ВЛК, що порушує права позивача. З такою позицією відповідача позивач не погоджується, у зв`язку з чим, звернувся до суду з цим позовом. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що направлення висновку ВЛК від 10.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для затвердження не призведе до відновлення прав позивача, на порушення яких він посилається у позові.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, крім того порушені норми матеріального та процесуального права. Посилається на те, що його метою є актуалізація даних про стан здоров`я в Єдиному державному реєстрі «Оберіг» та отримання примірника довідки ВЛК. Відповідно до постанови КМУ №1487 та Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників..» дані про проходження ВЛК є обов`язковими для внесення в систему. Вказує, що бездіяльність ТЦК позбавляє його можливості підтвердити свій реальний стан придатності до служби, що впливає на його права та обов`язки як військовозобов`язаного.
Згідно статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно ч.2 ст. 309 КАС України суд апеляційної інстанції ухвалою від 01.06.2026 продовжив строк розгляду даної справи на 15 днів.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , військовозобов`язаний, був направлений на проходження медичного огляду Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Медичний огляд ВЛК було завершено 10 березня 2025 року та за результатами огляду було прийнято постанову/висновок про стан здоров`я позивача, а саме: «визнано непридатним до військової служби».
За період з березня 2025 року до жовтня 2025 року документи з результатами проходження ВЛК позивача не направлено на перевірку, тому позивачем подано скаргу до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.10.2025, проте результату не отримано.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в ненаправлені висновку ВЛК до ІНФОРМАЦІЯ_3 для затвердження. 
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. 
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Цією ж статтею Закону України № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до частини 12 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. 
Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. 
Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення № 402).
Слід зазначити, що у відповідності до пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 1.3 тієї ж глави цього розділу, зокрема, встановлено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення №402, штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. 
До штатних ВЛК належать: 
Центральна військово-лікарська комісія (ЦВЛК);
ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах). 
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Адміністративно-територіальні зони відповідальності штатних ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи визначаються наказом Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Підпунктом 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу І Положення №402 визначено, що постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
У відповідності до підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема - розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Згідно з абзацом п`ятнадцятим підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402, розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (ЛЛК)) Збройних Сил України.
За правилами пункту 3.1. глави 3 розділу І Положення № 402 вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України "Про звернення громадян" №393/96-ВР, Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962 (Інструкція № 735).
У відповідності до пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення № 402, скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
Статтею 15 Закону № 393/96-ВР визначено порядок розгляду заяв (клопотань), згідно якого органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно частини 3 статті 8 Закону № 393/96-ВР, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. 
У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Разом з тим, відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення № 402, у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.
Водночас нормами Положення № 402 не передбачено обов`язку ЦВЛК ЗС України переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять обґрунтованих, належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи, а саме: прийняття постанов підпорядкованими військово-лікарськими комісіями з порушенням Положення №402, не врахуванням військово-лікарськими комісіями захворювань, травм осіб які оглядаються, прийняття підпорядкованими військово-лікарськими комісіями постанов в формулюваннях, що не відповідають встановленим діагнозам тощо.
Системний аналіз наведених норм законодавства та правозастосовної практики у сфері спірних правовідносин дає підстави дійти висновку, що перегляд постанов ВЛК є правом ЦВЛКЗС України, тобто ЦВЛК ЗС України розглядає скаргу про перегляд постанови ВЛК та приймає рішення про наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови ВЛК, у разі їх виявлення, отже, у випадку наявності обґрунтованих у скарзі підстав, ЦВЛК ЗС України переглядає постанову військово-лікарської комісії, скасовує її та приймає нову постанову, однак, у випадку відсутності у скарзі обґрунтованих підстав для перегляду постанови ВЛК - постанова ВЛК не переглядається.
Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. 
У разі наявності сумніву у позивача щодо правильності висновку стосовно ступеня його придатності до військової служби, він має право звернутися до ЦВЛК ЗС України для перегляду відповідної постанови.
При розгляді по суті спору в адміністративних справах, у яких оспорюється висновок лікарських комісій, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, отже суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. 
Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку викладеному у висновку у рішенні, оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі №160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. 
Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (рішення Верховного Суду у справі № 826/10085/16).
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
При цьому, ВЛК надано виключне право встановлення формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. 
Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.
Також слід зазначити, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
У межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 806/526/16.
Позивач в позові просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати направити висновок ВЛК від 10.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для затвердження.
При цьому, відповідач (командир Медичних сил Збройних Сил України генерал-майор медичної служби - ОСОБА_2 ) зазначає, що постанова ВЛК від 10.03.2025 не відповідає вимогам Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402.
Відповідач також зазначає, що згідно пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, постанови ВЛК про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу. Постанова ВЛК від 10.03.2025 оформлена довідкою, тому не відповідає вимогам зазначеного положення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що дійсно, згідно пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, - Постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення), постанови про тимчасову непридатність оформлюються довідками ВЛК (додаток 4 до цього Положення). 
Водночас, у разі прийняття постанови про непридатність або тимчасову непридатність до військової служби, документи з результатами проходження військовозобов`язаним медичного огляду (картка обстеження та медичного огляду, висновки лікарів, супровідні документи), не пізніше п`ятиденного строку з дня закінчення медичного огляду направляються на перевірку до ВЛК обласних, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Електронний документ, яким оформлена постанова (свідоцтво про хворобу або довідка ВЛК), направляється в цей же строк на перевірку через ІКС. 
Перевірка здійснюється у п`ятиденний строк з дня надходження всіх документів.
За результатами перевірки та у разі виявлення помилок або відсутності необхідних підтверджуючих документів ВЛК обласних, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_7 відправляють засобами ІКС документи на доопрацювання до ВЛК районних, міських ТЦК та СП, з яких вони надійшли. 
ВЛК районних, міських ТЦК та СП доопрацьовують та повторно відправляють документи на повторну перевірку у п`ятиденний строк з дня повернення. 
Після перевірки ВЛК обласних, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_7 та у разі відсутності помилок електронні документи з постановами ВЛК про тимчасову непридатність до військової служби передаються з ІКС до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Інші документи з результатами проходження військовозобов`язаним медичного огляду у паперовій формі (картка обстеження та медичного огляду, висновки лікарів, супровідні документи) направляються до районних (міських) ТЦК та СП за місцем перебування військовозобов`язаних на обліку не пізніше наступного дня після закінчення перевірки. 
Отже, саме на відповідача покладається виконання певних дій якщо за результатами перевірки та у разі виявлення помилок або відсутності необхідних підтверджуючих документів ВЛК обласних, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_7 відправляють засобами ІКС документи на доопрацювання до ВЛК районних, міських ТЦК та СП, з яких вони надійшли. 
Вказані норми не передбачають повторного проходження медичного огляду, а в разі виявлення помилок, документи направляються на доопрацювання до ВЛК, з яких вони надійшли.
При цьому колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що усунення помилок, що допущені відповідачем не можуть покладатися на позивача.
Позивач не може нести відповідальність за порушення, що допущені відповідачем, позивач не зобов`язаний вчиняти дії що не передбачені пунктом 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач був направлений на проходження медичного огляду Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Медичний огляд ВЛК було завершено 10 березня 2025 року. 
За результатами огляду було прийнято постанову/висновок про стан здоров`я позивача, а саме: «визнано непридатним до військової служби». 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що за період з березня 2025 року до жовтня 2025 року документи з результатами проходження ВЛК не направлено на перевірку.
При цьому, позивачем подано скаргу до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.10.2025.
За результатними розгляду скарги відповідачем рекомендовано позивачу пройти повторне ВЛК, оскільки постанова ВЛК від 10.03.2025 про непридатність до військової служби оформлена довідкою ВЛК, а не свідоцтвом про хворобу, що не відповідає вимогам пунктом 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402.
Натомість доводи відповідача щодо повторного проходження позивачем ВЛК спростовуються вимогами пунктом 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402.
Як наслідок, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та зобов`язанню відповідача вчинити дії, що передбачені пунктом 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402.
Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та припустився помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
В силу ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Аналіз вищезазначених норм та обставин справи дають підстави для висновку про визнати протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не вчинення дій згідно пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, щодо постанови ВЛК від 10.03.2025 про непридатність до військової служби ОСОБА_1 .
Ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача вчинити дії згідно пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, щодо постанови ВЛК від 10.03.2025 про непридатність до військової служби ОСОБА_1 .
В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.
Таким чином, позовні вимогі підлягають частковому задоволенню.
Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства, що регулює дані правовідносини, спростовують доводи відповідача.
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року – скасувати. Прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не вчинення дій згідно пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, щодо постанови ВЛК від 10.03.2025 про непридатність до військової служби ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 вчинити дії згідно пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402, щодо постанови ВЛК від 10.03.2025 про непридатність до військової служби ОСОБА_1 .
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко