ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2026 року | | Справа № 914/466/26

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я., Прядко О.В. розглянувши без виклику представників сторін матеріали
за апеляційною скаргою: | Фізичної особи - підприємця Дедика Олега Романовича,
на рішення: | Господарського суду Львівської області області від 22.04.2026 (суддя Гоменюк З.П., повний текст рішення складено 29.04.2026),
у справі: | № 914/466/26,
за позовом: | Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло", м. Київ
до відповідача: | Фізичної особи - підприємця Дедика Олега Романовича, м. Новий Розділ,
про: | стягнення 26 955, 44 грн заборгованості.

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи -підприємця Дедика Олега Романовича про стягнення 26 955, 44 грн заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог ТзОВ «Нафтогаз Тепло» вказує про те, що ним здійснено нарахування плати за надану послугу з постачання теплової енергії за період грудень 2022 року - грудень 2025 року згідно з діючими тарифами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (надалі Методика № 315), що складається з частини теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби на опалення. 
Позивач зазначає, що у період з грудня 2022 року по грудень 2025 року ним на адресу відповідача виставлялися рахунки на оплату послуг на загальну суму 25 012, 20 грн, які відповідач, за твердженням позивача, не оплатив, унаслідок чого утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 26 955, 44 грн, з яких: 25 012, 20 грн - основного боргу, 1 517, 89 грн - інфляційних втрат та 425, 35 грн - 3 % річних.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.04.2026 позовні вимоги задоволено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідач не погодився із рішенням місцевого суду, оскільки вважає, що позивачем не надано належних розрахунків кількості споживання теплової енергії з врахування невід`ємної складової, а саме загальної опалювальної площі будинку, реальної опалювальної площі приміщення відповідача, складової витрат донарахування мінімальної частки середньопитомого споживання теплової енергії, розмір донарахування мінімальної частки середньопитомого споживання теплової енергії та перерозподіл між співвласниками будинку цієї складової витрат та складової витрат на загальнобудинкові потреби опалення, розмір донарахування на загальнобудинкові потреби опалення та перерозподіл між співвласниками будинку цієї складової.
Також апелянт зазначає, що його нежитлове приміщення має окремий вхід, послугами централізованого опалення він не користується, так як і місцями загального користування та/або допоміжними приміщеннями. Отже, на думку скаржника, оскільки його приміщення обладнане індивідуальною системою опалення, застосування розрахунків за методикою розподілу між власниками житлових і нежитлових приміщень є неправомірним. 
Відповідач звертає увагу на те, що не подавав заяву-приєднання, не здійснював оплату, не приймав послуг та не користувався системою централізованого опалення. Відсутність договору виключає можливість виникнення зобов`язання зі сплати будь-яких сум. 
Апелянт також вказує, що у житловому будинку місця загального користування не опалюються, оскільки в них відсутні радіатори опалення. 
Позивач заперечує щодо апеляційної скарги, з огляду на те, що апелянт не надав жодного посилання на нормативно-правовий документ, який би звільняв його від оплати за витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби на опалення, не давав жодного документу чи даних, які б спростовували здійснені розрахунки.
Позивач звертає увагу, що у додаткових поясненнях він надав приклад розрахунку з посиланнями на формули і норми законодавства, надав інформацію про дані, які використовував при здійсненні розподілу теплової енергії спожитої будинком, тому твердження апелянта про відсутність обов`язку зі сплати нарахованих сум є необґрунтованими.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2026, справу № 914/466/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Манюка П.Т., суддів Рима Т.Я. та Прядко О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Дедика Олега Романовича від 20.05.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 22.04.2026 у справі № 914/466/26, вирішено здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику представників сторін в судове засідання та витребувано матеріали справи № 914/466/26 з Господарського суду Львівської області. 
25.06.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.
02.07.2026 позивачем на адресу суду через підсистему Електронний суд подано відзив на апеляційну скаргу.
08.07.2026 апелянтом на адресу суду через підсистему Електронний суд подано доповнення до апеляційної скарги.
17.07.2026 позивачем на адресу суду через підсистему Електронний суд подано додаткові пояснення у справі. 
У зв`язку із перебуванням колегії суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я. та Прядко О.В. у щорічній відпустці в період із 03.08.2026 по 23.08.2026, повний текст постанови складено 31 серпня 2026 року.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Між сторонами виникли правовідносини з надання та споживання комунальних послуг з теплопостачання. Вказані правовідносини врегульовано, зокрема, Законом України від 02.06.2005 № 2633-IV “Про теплопостачання” (надалі Закон № 2633-IV), Законом України від 22.06.2017 № 2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (надалі Закон № 2119-VIII), Законом України від 09.11.2017 № 2189-VIII “Про житлово-комунальні послуги” (надалі Закон № 2189-VIII), предметом регулювання яких є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до статті 13 Закону № 2633-IV, до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать: регулювання діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання в межах, віднесених до відання відповідних рад; здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог; встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.
Пунктом 3 частини 1 та пунктом 3 частини 2 статті 6 Закону № 2189-VIII встановлено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, серед іншого, споживачі та виконавці комунальних послуг.
На підставі рішення Виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 19.11.2019 № 329, з листопада 2019 року ТзОВ “Нафтогаз Тепло” забезпечує постачання теплової енергії та гарячої води для міста Новий Розділ. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальні періоди безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону № 2189-VIII.
Відповідач є власником нежитлового приміщення розташованого у багатоквартирному будинку та використовує його для здійснення підприємницької діяльності. 
Теплопостачання до будинку здійснювалося у відповідні опалювальні періоди, а тарифи на теплову енергію встановлювалися органом місцевого самоврядування у визначеному законодавством порядку.
Тарифи на теплову енергію для ТзОВ “Нафтогаз Тепло” погоджено рішеннями виконавчого комітету Новороздільської міської ради від 19.11.2019 № 329, від 12.10.2021 № 438, від 12.12.2023 № 507, від 17.12.2024 № 467.
Відповідно до приписів Закону № 2189-VIII та Закону № 2119-VIII, загальний обсяг спожитої у будівлі теплової енергії визначається за показаннями будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати та розподіляється між усіма споживачами відповідно до Методики № 315.
Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. (п. 3 р. І Методики № 315).
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019, № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Правила № 830) та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
З 01.11.2021 набули чинності Індивідуальні договори приєднання на надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані 01.10.2021 на корпоративному сайті позивача.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону № 2189-VIII, між сторонами фактично склалися договірні відносини з постачання теплової енергії на умовах публічного договору приєднання, оскільки відповідач, отримуючи послуги, приєднався до умов договору, проте заходів щодо оформлення договірних відносин у письмовій формі не вжив.
Послуги надавались відповідно до умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової та гарячої води, які опубліковані на веб-сайті ТзОВ «Нафтогаз Тепло».
Відповідно до п. 13 Правил № 830, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуги.
Як свідчать матеріали справи, відповідач не підписав заяву-приєднання, однак продовжував отримувати послугу з постачання теплової енергії, що підтверджується поданим позивачем розрахунком заборгованості за теплову енергію за спірний період. Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач приєднався до умов індивідуального договору шляхом фактичного отримання послуги.
Пунктом 5 статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 9 вказаного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону № 2119-VIII, розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії здійснюється згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 р. II Методики № 315, загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Методикою № 315 визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Відповідно до п. 12 р. IV Методики № 315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Житловий будинок № 2 за адресою: бульвар Довженка у місті Новий Розділ оснащений загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії (лічильник теплової енергії SEMPAL S1H, заводський номер 007586), який встановлено на системі централізованого опалення будинку, що обліковує 71 квартиру та одне нежитлове приміщення, яке належить відповідачу. Даний прилад комерційного обліку теплової енергії опломбовано та прийнято на комерційний облік 04.01.2024 року.
Щодо аргументу відповідача про те, що у житловому будинку № 2 на вул. Довженка місця загального користування не опалюються, оскільки відсутні радіатори опалення у них, колегія суддів зазначає таке.
Наведена обставина не є підставою для того, щоб не визначати обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, оскільки для розрахунку береться до уваги загальна площа місць загального користування та допоміжних приміщень, окрім підвалів, техпідпіль та горищ, незалежно від наявності опалювальних приладів у будинку (п. 7 Розділу IV Методики № 315).
Чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури, а теплова енергії використовується на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.06.2026 у справі № 920/1061/23(920/40/25), не є релевантними, оскільки стосуються надання постачальником послуги неналежної якості, в той же час як у даній справі відсутні докази надання позивачем послуг неналежної якості.
Як встановлено судом, на підтвердження того, що впродовж опалювальних сезонів 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025 та 2025/2026 років ТзОВ «Нафтогаз Тепло» забезпечено подачу теплової енергії позивачем долучено копію актів про пуск теплоносія до будинку № 2 по бульвару Довженка у м. Новий Розділ.
Щодо аргументу апелянта про те, що у нього не виникає обов`язку здійснювати оплату з огляду на індивідуальну систему опалення та нагріву води, а також наявність окремого входу, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 38 Правил № 830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Закон № 2189-VIII та Закон № 2633-IV не передбачають безоплатного споживання теплової енергії та зобов`язують споживачів здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію та гарячу воду щомісячно. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. 
Крім того, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16).
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII (далі - Закон № 417-VIII), власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно, усі власники квартир та нежитлових приміщень (в тому числі вбудованих, вбудовано-прибудованих, прибудованих приміщень, приміщень, що мають окремий вхід), зокрема, й відповідач, є співвласниками будинку та повинні брати участь у витратах на загальнобудинкові потреби на опалення будинку пропорційно (відповідно) до своєї частки у майні будинку.
Пунктом 14 Правил № 830 визначено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики № 315.
Згідно з п. 45 Правил № 830, індивідуальний споживач зобов`язаний в тому числі у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Таким чином, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана позиція є усталеною та викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №9 22/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 303/7554/16-ц, від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, 25.09.2019 у справі № 522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц, від 26.04.2018 у справі № 904/6293/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 року у справі № 462/1232/23.
Відтак відповідно до матеріалів справи відповідач, приміщення якого знаходиться в житловому будинку, є споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, тому позивачем правомірно нараховано відповідачу плату за послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2022 року по грудень 2025 року, яке проводилося відповідно до Методики № 315 та складається з нарахування за частину теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби на опалення та з обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення.
У відповіді на відзив та в додаткових поясненнях, наданих місцевому господарському суду, позивачем, на прикладі грудня 2025 року, з урахуванням Методики № 315, надані деталізовані розрахунки нарахованих сум, із зазначенням загального обсягу споживання теплової енергії по будинку згідно показів комерційного приладу обліку, загальної площі опалювальних житлових та нежитлових приміщень, площі місць загального користування, площі приміщень з індивідуальним опаленням, довжини трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення, на підставі яких визначено обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення будинку. Враховуючи проектний обсяг споживання телової енергії на загальнобудинкові потреби та коефіцієнт що враховує площу відключених приміщень визначено обсяг споживання на загальнобудинкові потреби, з урахування площі нежитлових приміщень відповідача, визначено обсяг обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби, що припадає на нежитлове приміщення відповідача. 
Також позивачем наданий розрахунок обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням що має транзитні трубопроводи.
Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Апелянтом, в порушення вимог вказаної статті, не надано жодних доказів, які б спростовували використані позивачем при розрахунку показники приладів обліку, площі приміщень, довжини трубопроводів тощо. 
Нормами чинного законодавства України, зокрема, Законом України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, Методикою № 315 не передбачено звільнення від участі в розподілі обсягу теплової енергії власників нежитлових приміщень, від`єднаних від системи централізованого постачання теплової енергії та/чи розміщених у багатоквартирних будинках з технічним поверхом.
Скаржник наявності заборгованості зі сплати боргу у сумі 26 955, 44 грн, з яких: 25 012, 20 грн - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, 1 517, 89 грн інфляційних нарахувань та 425, 35 грн 3% річних не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні місцевим господарським судом в ході судового розгляду.
Апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних, які обраховувалися позивачем від сум, які підлягали сплаті помісячно, на підставі п. 35 Правил № 830, дійшов до висновку, що такі здійснено арифметично та методологічно правильно, а отже судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині позовних вимог.
З огляду на вищевказане, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а відтак відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на те, що скаржник в апеляційній скарзі не навів інших доводів, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта про необхідність скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.
Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 22.04.2026 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Судові витрати.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

постановив:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дедика Олега Романовича залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.04.2026 у справі № 914/466/26 залишити без змін.
3. Порядок оскарження постанови в касаційному порядку до Верховного Суду визначений статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Суддя Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.