РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/10013/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 	
 	про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною відмови та зобов`язання звільнити з військової служби на підставі підпункту "ж" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 14.07.2023, під час дії воєнного стану, уклав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України строком на три роки. Умовами контракту передбачено, що він є строковим та укладається за погодженням сторін, а також обов`язок сторін не пізніше ніж за три місяці до його закінчення визначитися щодо подальшого проходження служби. Позивач стверджує, що не має наміру продовжувати військову службу після закінчення строку контракту, про що повідомив безпосереднього командира та подавав рапорт про звільнення. Перший рапорти, за його твердженням, не зареєстрували та повідомили про його втрату.З огляду на вказане, позивач повторно подав аналогічний рапорт. Відповідач листом від 14.05.2026 відмовив у звільненні з військової служби з посиланням на норми Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та положення щодо продовження дії контракту в умовах воєнного стану. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки нового контракту не укладав, згоди на продовження служби не надавав, а отже, за його позицією, відсутні правові підстави для відмови у звільненні у зв`язку із закінченням строку контракту, тому просить захистити його порушені права у судовому порядку.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 відкрито спрощене провадження у даній справі. 
Відповідач, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти її задоволення. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що 14.07.2023 між Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 та позивачем було укладено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах сержантського та старшинського складу. Відповідно до умов зазначеного контракту позивач добровільно взяв на себе обов`язок проходити військову службу протягом визначеного контрактом строку, а в умовах особливого періоду – понад установлений строк відповідно до вимог законодавства України. Відповідач зазначає, що після подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту листом від 14.05.2026 його було повідомлено про відсутність правових підстав для звільнення, оскільки в умовах дії воєнного стану строк проходження військової служби за контрактом продовжується понад визначений контрактом строк відповідно до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". На підтвердження правомірності своєї позиції відповідач посилається на положення статті 65 Конституції України, відповідно до яких захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, а також на положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", які передбачають продовження проходження військової служби військовослужбовцями, які проходять її за контрактом, в умовах особливого періоду та воєнного стану. Крім того, відповідач зазначає, що на момент укладення контракту вже діяли імперативні норми законодавства, якими було врегульовано питання продовження строку проходження військової служби в особливий період та під час воєнного стану, а тому позивач був обізнаний із правовими наслідками укладення контракту в таких умовах. На думку відповідача, подальші зміни законодавства не можуть тлумачитися як такі, що змінюють правові наслідки контракту, укладеного в період дії відповідного правового режиму. З огляду на викладене, відповідач вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді старшого контролера (навідника-оператора) групи застосування безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки спеціального призначення роти спеціального призначення батальйону оперативного призначення у військовому званні солдат.
14.07.2023 між ним та Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу, відповідно до якого він розпочав проходження військової служби за контрактом.
Відповідно до пункту 1 укладеного контракту, позивач був ознайомлений із законами України та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби, та добровільно взяв на себе обов`язок проходити військову службу на умовах і в порядку, визначених законодавством та умовами контракту. Водночас, згідно з пунктом 2 контракту, відповідач також прийняв на себе відповідні зобов`язання щодо забезпечення проходження позивачем військової служби та виконання умов укладеного контракту.
Відповідно до пункту 3 контракту, його було укладено строком на три роки, тобто з 14.07.2023 до 14.07.2026. Крім того, пунктом 4 контракту сторони погодили, що не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії вони повинні повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт на проходження військової служби.
Посилаючись на наведені умови контракту, позивач стверджує, що оскільки він не мав наміру продовжувати проходження військової служби та укладати новий контракт після закінчення строку дії чинного контракту, 14.04.2026, тобто за три місяці до закінчення строку його дії, він подав рапорт, у якому повідомив про небажання укладати новий контракт та просив звільнити його з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. На підтвердження зазначених обставин позивач надав фотокопію рапорту, яка, за його твердженням, містить погодження усіх уповноважених посадових осіб військової частини, за винятком командира військової частини.
Позивач зазначає, що будь-якої письмової відповіді на вказаний рапорт він не отримав. За його твердженням, в усній формі посадовими особами військової частини йому було повідомлено про втрату зазначеного рапорту, у зв`язку з чим 05.05.2026 він повторно звернувся до відповідача, направивши засобами поштового зв`язку рапорт аналогічного змісту, в якому знову повідомив про небажання продовжувати проходження військової служби за новим контрактом та просив звільнити його з військової служби у запас після закінчення строку дії контракту.
За результатами розгляду повторного рапорту, відповідач листом від 14.05.2026 №45/12 відмовив у його задоволенні, зазначивши, що правові підстави для звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відсутні.
Не погоджуючись із наведеною позицією відповідача, позивач вважає, що відмова є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства. На думку позивача, відповідач неправильно застосував положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", безпідставно відмовивши у його звільненні після закінчення строку дії контракту, незважаючи на своєчасне повідомлення про небажання укладати новий контракт.
Крім того, позивач зазначає, що оскаржувана відмова суперечить положенням статті 8 Конституції України, якою принцип верховенства права визначено однією із засад конституційного ладу України. На переконання позивача, відповідач, відмовивши у звільненні з військової служби, діяв не у спосіб, визначений законом, чим порушив його права та законні інтереси.
З огляду на викладене, позивач вважає, що рішення відповідача, оформлене листом від 14.05.2026 №45/12 про відмову у звільненні його з військової служби, є протиправним, порушує його права та законні інтереси, а тому підлягає скасуванню, що й стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
Преамбулою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок зокрема, включає: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Частинами першою, другою, шостою, чотирнадцятою статті 2 Закону №2232-XII визначено, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Суд констатує, що спірним у справі є саме відмова Військової частини НОМЕР_2 у звільненні позивача з військової служби відповідно до підпункту "ж" пункту 3 (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оформлену листом від 14.05.2026 року № 45/12.
Пунктом 2 частини восьмої статті 23 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту) визначено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
В особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту) визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби;
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
з) у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя;
и) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною першою статті 21-2 цього Закону (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
і) через службову невідповідність (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
ї) у зв`язку з відмовою від проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
й) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною сьомою статті 20-2 цього Закону (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону);
к) через службову невідповідність (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону);
л) з інших підстав, визначених Законом України "Про розвідку" (крім звільнення за згодою сторін).
Відтак, відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
З аналізу наведених норм судом встановлено, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту) виникає за наявності таких обставин:
1) укладання контракту під час дії воєнного стану;
2) закінчення строку дії такого контракту;
3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.
Водночас, суд звертає увагу відповідача, що в межах цієї справи не є спірним питанням підстави укладання та зміст контракту про проходження громадянами України військової служби, а саме - його добровільності укладання. Тому суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що такий контракт укладено добровільно, та те що позивач пішов на умови контракту - як безпідставні та необґрунтовані.
Крім того, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем і відповідачем по закінченню контракту від 14.07.2023 року, як того вимагає чинне законодавство, так і вимагало законодавство, чинне на момент укладення контракту, - укладено новий контракт. Разом з тим матеріали справи, також не містять наказу по особовому складу щодо укладення нового контракту.
Суд звертає увагу на те, що проходження військової служби громадянами здійснюється як Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" так і Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Відповідно до пункту 27 Положення (як в редакції на момент підписання контракту, так і на сьогоднішній день) військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби у разі: закінчення строку дії попереднього контракту про проходження військової служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону №2232-XII (як в редакції на момент підписання контракту, так і на сьогоднішній день), під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Тобто, законодавець встановлює обов`язкові умови для продовження строку проходження військової служби: 1.новий контракт; 2. бажання військовослужбовця. Дані умови є взаємопов`язані та не можуть існувати окремо.
Відтак, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, по-перше, що позивач дотримався всіх умов, які від нього залежали, а саме: а) уклав контракт під час дії воєнного стану; б) строк дії контракту про проходження військової служби закінчується; в) не висловив бажання продовжувати військову службу. По-друге, Військова частина НОМЕР_2 не дотрималася вимог, встановлених законодавством, оскільки: а) не надала доказів укладення з позивачем нового контракту на визначений строк, як того вимагають відповідні норми; б) не надала доказів наявності волевиявлення (згоди) військовослужбовця на продовження проходження військової служби.
Суд констатує, що станом на момент закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, жодним нормативно-правовим актом не передбачено автоматичного продовження строку військової служби, тим більше без визначення конкретного строку такого продовження.
Суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі №420/28418/24, оскільки в Україні основним джерелом права є нормативно-правовий акт, а не судовий прецедент. Водночас суд звертає увагу, що за правилами частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2024 року у справі №120/10413/22 зазначив, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
Адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент прийняття таких рішень.
Отже, з огляду на викладене, до спірних правовідносин належить застосовувати пряму дію норми у часі, а саме, у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду відповідачем рапорту позивача.
За підпунктом "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII у редакції Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку": "контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану".
Згідно з пунктом 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні" вказаного Закону, положення останнього набирають чинності через один місяць з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзаців дванадцятого і тринадцятого підпункту 2 пункту 8 розділу I цього Закону (щодо внесення змін до частин четвертої і п`ятої статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), які набирають чинності через вісім місяців з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Таким чином, позивач має право на звільнення зі служби за підпунктом "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (як такий, що уклав контракт під час дії воєнного стану), яке він й реалізував, звернувшись із рапортом.
Більш того, зміни внесені до Закону №2232-XII Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" гармонізували між собою положення пункту 2 частини восьмої та підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, а саме для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відмова Військової частини НОМЕР_2 у задоволені рапорту позивача від 04.05.2026 є протиправною.
Суд зазначає, що за наслідками розгляду рапорту позивача від 04.05.2026 відповідачем надіслано лист від 14.05.2026 №45/12, яким фактично відмовлено у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд з метою повного захисту таких прав, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за контрактом на підставі підпункту "ж" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", викладену у листі від 14 травня 2026 року №45/12; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.05.2026 та прийняти рішення щодо його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за контрактом на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", викладену у листі від 14 травня 2026 року № 45/12.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.05.2026 та прийняти рішення про його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 09 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       Н.В. Друзенко