Справа № 581/441/26 
Провадження № 2/581/367/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 

09 вересня 2026 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання – Бочкун Л.І., за участю представника позивача – адвоката Сенчі О.О. (в режимі відеоконференцзв`язку), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Липова Долина цивільну справу загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фермерське господарство «Нива», приватний нотаріус Роменського нотаріального округу Сумської області Бондаренко Оксана Володимирівна, про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками
в с т а н о в и в:
Сутність заявлених до суду вимог
У червні 2026 року представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Сенча О.О. звернувся до суду з позовом, в якому порушує питання про визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий № 5923255100:01:001:0443, площею 20,00 га, та кадастровий № 5923255100:01:001:0444, площею 8,00 га, які розташовані на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області, надані спадкодавцю а підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею № А 004516. Позов мотивував тим, що 15 січня 1992 року Липоводолинська селищна Рада народних депутатів прийняла рішення «Про затвердження заяви громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення землі для організації селянських господарств», яким, зокрема, не заперечила проти виділення землі громадянину ОСОБА_2 для організації селянського (фермерського) господарства із земель, відведених у запас, та передала заяви громадян до районної Ради народних депутатів для остаточного вирішення питання. Рішенням Дев`ятої сесії Двадцять першого скликання Липоводолинської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року «Про відведення земель для ведення селянських (фермерських) господарств» вирішено відвести в довічне успадковуване володіння для ведення селянських (фермерських) господарств громадянам земельні ділянки, у тому числі із земель запасу відповідно до додатку. Згідно з Додатком до вказаного рішення ОСОБА_2 відведено земельну ділянку загальною площею 28,0 га (4,0 га - із земель колгоспу та 24,0 га - із земель запасу) для ведення селянського (фермерського) господарства. Право ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею № А 004516, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 2. 27 грудня 1993 року ОСОБА_2 засновано та зареєстровано фермерське господарство «Нива». У подальшому на базі дольової власності фермерських господарств «Нива», «Золота Нива» та «Джерело» засноване Спільне фермерське господарство «Нива», яке зареєстроване як юридична особа на підставі розпорядження Липоводолинської районної ради народних депутатів Сумської області № 26 від 26 квітня 1994 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті засновника господарство продовжувало діяльність, а земельна ділянка фактично використовувалася для ведення фермерського господарства. Позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті батька та є єдиним заявленим спадкоємцем за законом, 15 січня 2014 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В. заведено спадкову справу № 5/2014. У складі прийнятої позивачкою спадщини перебували права та обов`язки спадкодавця, які не припинилися внаслідок його смерті, у тому числі й право довічного успадковуваного володіння спірною земельною ділянкою, посвідчене державним актом № А 004516. З метою забезпечення безперервності діяльності господарства та реалізації успадкованих прав позивачка у 2014 році звернулася до СФГ «Нива» із заявою про вступ до складу членів господарства, і на підставі рішення (протоколу) загальних зборів її включено до складу учасників СФГ як дочку засновника. 
15 квітня 2026 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою орієнтовною площею 28,0 га, наданою спадкодавцю для ведення селянського (фермерського) господарства, проте у вчиненні нотаріальних дій їй відмовлено з тих мотивів, що право довічного успадковуваного володіння не визначено чинним законодавством України як самостійний вид права на землю, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку. Представник позивача зазначає про те, що з моменту створення ФГ «Нива» (1993 рік), а в подальшому ССФГ «Нива» (1994 рік), спірна земельна ділянка фактично використовувалася як виробнича база господарства, зокрема, для вирощування сільськогосподарських культур та ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до цільового призначення, визначеного рішенням районної ради та державним актом. Після смерті засновника та титульного володільця права ОСОБА_2 господарство не припинило діяльність. Органами управління СФГ «Нива» оформлено заміщення вибулих засновників і членів господарства, а фактичне землекористування спірною ділянкою здійснюється СФГ «Нива», членом якого є позивачка.
Також з метою належної індивідуалізації об`єкта успадкованого речового права виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для ведення селянського фермерського господарства на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області. За результатами встановлення (відновлення) меж земельна ділянка загальною площею 28,0 га, право на яку посвідчено державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею № 004516, фактично ідентифікована у Державному земельному кадастрі як дві окремі земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, а саме: земельна ділянка з кадастровим № 5923255100:01:001:0443 площею 20,00 га та земельна ділянка з кадастровим № 5923255100:01:001:0444 площею 8,00 га, які розташовані на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області. Формування та кадастрова ідентифікація зазначених земельних ділянок не змінює підстав виникнення і правової природи успадкованого титулу, а лише конкретизує об`єкт права довічного успадковуваного володіння, який раніше був посвідчений державним актом як земельний масив загальною площею 28,0 га. Також представник позивача посилався на відсутність судового підтвердження речового права позивачки, що створює стан правової невизначеності, який ускладнює належне документальне оформлення та реєстраційне підтвердження землекористування, а також підвищує ризики втрати контролю над земельною ділянкою внаслідок можливих управлінських рішень щодо її подальшого розпорядження як землею публічної власності. Позивачка просить суд визнати за нею право довічного успадковуваного володіння земельного ділянкою як набуте в порядку спадкування за законом, тобто фактично підтвердити наявність і належність позивачці відповідного речового права користування, яке не припинилося зі смертю спадкодавця, але не визнається та не може бути оформлене нотаріально. Задоволення позову шляхом визнання права довічного успадковуваного володіння за позивачкою створить належну правову визначеність щодо титулу користування земельною ділянкою та надасть позивачці можливість надалі вчиняти необхідні юридично значимі дії, спрямовані на належне оформлення та підтвердження землекористування у тому числі внесення відомостей про свої речові права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позиція позивача, представника позивача, відповідача по даній справі
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі, прохала їх задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Сенча О.О. підтримав заявлений позивачкою позов із вищевикладених підстав.
Представник відповідача Липоводолинської селищної в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову у повному обсязі, просив справу розглянути у відсутність їх представника.
Представник третьої особи, голова ФГ «СФГ «Нива» Нищета С.М. до суду не з`явився, подав заяву, у якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність. Від цієї третьої особи в особі голови ФГ «ССФГ «Нива» Нищети С.М. до суду надійшли письмові пояснення, у яких він позов підтримує та зазначає наступне. Рішенням IX сесії XXI скликання Липоводолинської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року засновнику фермерського господарства ОСОБА_2 відведено у довічне успадковуване володіння земельну ділянку загальною площею 28,0 га. Земельна ділянка була одержана засновником не для особистого побутового використання, а як земельна та виробнича основа створення фермерського господарства. 27 грудня 1993 року ОСОБА_2 засновано ФГ «Нива», а у 1994 році на базі відповідних фермерських господарств створено Спільне селянське (фермерське) господарство «Нива», зареєстроване як юридична особа за кодом ЄДРПОУ 22984283. Від часу створення господарства вказана земля фактично використовується ним за цільовим призначенням у сільськогосподарському виробництві, у тому числі для вирощування сільськогосподарських культур. Після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , господарство не припинило діяльності та продовжило фактичне землекористування. Позивачка є дочкою померлого засновника, яка прийняла спадщину та є єдиною спадкоємицею за законом. Після смерті ОСОБА_2 , у 2014 році ОСОБА_1 прийнято до складу членів господарства як дочку засновника. На даний час вона залишається членом ФГ «ССФГ «Нива» і безпосередньо пов`язана з продовженням його діяльності. Зазначає, що ФГ «ССФГ «Нива» має безпосередній юридичний і фактичний інтерес у результаті справи, оскільки земля є матеріальною основою виробничої діяльності господарства, а розрив між фактичним користуванням, державним актом на ім`я померлого засновника та відсутністю зареєстрованого спадкового переходу створює для господарства практичні труднощі й ризики, зокрема ускладнюється підтвердження законної підстави користування земельними ділянками перед органами державної влади, контролюючими органами та контрагентами. Також виникає невідповідність між фактичним земельним банком і посівними площами господарства та відомостями про зареєстровані речові права, що ускладнює належне відображення площ у внутрішньому обліку, податковій, статистичній та іншій звітності про використання землі й посіви. Задоволення позову узгодить юридичний титул із фактичними відносинами, які безперервно існують від часу створення господарства, та сприятиме належному виконанню ним обов`язків землекористувача. 
Третя особа, приватний нотаріус Роменського нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В., до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала.
Процесуальні дії суду у даній справі
Ухвалою судді місцевого суду від 8 липня 2026 року у даній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 5 серпня 2026 року о 09 год 40 хв. 5 серпня 2026 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 10 год 20 серпня 2026 року. 20 серпня 2026 року підготовче провадження закрито та призначено дану справу до відкритого одноособового розгляду на 7 вересня 2026 року о 16 год 00 хв. 7 вересня 2026 року суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, 09 вересня 2026 року ухвалено рішення суду по суті спору. 
Установлені судом фактичні обставини даної справи
ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).
Рішенням Липоводолинської селищної ради народних депутатів «Про затвердження заяви громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділення землі для організації селянських господарств» від 15 січня 1992 року вирішено не заперечувати проти виділення землі громадянину ОСОБА_2 для організації селянського (фермерського) господарства із земель, відведених у запас, та передати заяви громадян до районної Ради народних депутатів для остаточного вирішення питання (а.с.21).
Рішенням Дев`ятої сесії Двадцять першого скликання Липоводолинської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року «Про відведення земель для ведення селянських (фермерських) господарств» вирішено відвести в довічне успадковуване володіння для ведення селянських (фермерських) господарств громадянам земельні ділянки загальною площею 16,0 га із земель колгоспів, 129,90 га із земель запасу відповідно до додатку. Згідно з Додатком до вказаного рішення ОСОБА_2 відведено земельну ділянку загальною площею 28,0 га (4,0 га - із земель колгоспу та 24,0 га - із земель запасу) для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.22, 24).
Згідно з державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею ОСОБА_2 на підставі рішення Липоводолинської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року № 004516 надано право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 28,0 га в межах, визначених планом землеволодіння, для ведення селянського (фермерського) господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 2 (а.с.26-30).
Фермерське господарство «Нива» (ідентифікаційний код: 22984296), зареєстровано Липоводолинською районною радою народних депутатів 27 грудня 1993 року, голова ФГ «Нива» - Нищета М.М. (а.с. 77).
Розпорядженням Липоводолинської районної ради народних депутатів Сумської області від 26 квітня 1994 року «Про реєстрацію селянського (фермерського) господарства «Нива» вирішено зареєструвати селянське (фермерське) господарство «Нива» (голова Нищета Микола Миколайович) із наданням права юридичної особи (а.с.78).
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 26 квітня 1994 року, виданого Липоводолинською районною державною адміністрацією Сумської області, Спільне селянське (фермерське) господарство «Нива» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі, ідентифікаційний код 22984283. Ці обставини підтверджуються також Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10 березня 2026 року (а.с.81,131-139).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.16).
Відповідно до довідки приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу Бондаренко О.В. від 09 грудня 2020 року № 208/01-16, спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_2 є його дочка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті свого батька у встановленому законом порядку (а.с.19).
Протоколом загальних зборів СФГ «Нива» № 1 від 22 лютого 2011 року вирішено вивести ОСОБА_2 зі складу засновників ССФГ «Нива» у зв`язку зі смертю; виведено зі складу засновників СФГ «Нива» ОСОБА_6 ; обрано головою СФГ «Нива» ОСОБА_7 та надано їй право підпису; затверджено статут СФГ «Нива» у новій редакції; уповноважено голову СФГ «Нива» ОСОБА_7 привести установчі документи у відповідність до чинного законодавства (а.с.86).
14 травня 2014 року статут фермерського господарства ССФГ «Нива», викладений в новій редакції, затверджено протоколом загальних зборів членів фермерського господарства ССФГ «Нива» № 4, відповідно до якого, членами ССФГ «Нива» є, зокрема, ОСОБА_1 (а.с.88-93). 
У протоколі загальних зборів ССФГ «Нива» № 2 від 22 листопада 2021 року зафіксовано рішення про припинення повноважень голови Фермерського господарства ОСОБА_7 у зв`язку зі смертю; призначення виконуючим обов`язки голови фермерського господарства управителя корпоративними правами ОСОБА_6 з 23 листопада 2021 року на строк до вступу у спадщину спадкоємця (а.с.88-93).
У протоколі загальних зборів ССФГ «Нива» № 1 від 9 травня 2023 року зафіксовано рішення про внесення змін до установчих документів, виклавши статут Фермерського господарства ССФГ «Нива» у новій редакції та затвердження нової редакції статуту; проведення державної реєстрації змін та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань доручено голові ФГ «ССФГ «Нива» Нищеті С.М. (а.с. 95-96).
У протоколі загальних зборів ССФГ «Нива» № 1 від 23 лютого 2024 року зафіксовано рішення про внесення змін в установчі документи, виклавши статут Фермерського господарства ССФГ «Нива» у новій редакції, а також затвердження й підписання нової редакції статуту; проведення державної реєстрації змін та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань доручено голові ФГ «ССФГ «Нива» Нищеті С.М. (а.с. 97-98).
13 серпня 2026 року позивач звернулася до Липоводолинської селищної ради із заявою, в якій просила роз`яснити їй можливість усунути юридичну невизначеність щодо земельних ділянок, які вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_2 , які належали останньому на підставі акта на право довічного успадковуваного володіння землею у позасудовому порядку (а.с.161-162).
Із відповіді Липоводолинської селищної ради від 18 серпня 2026 року, адресованої ОСОБА_1 , вбачається роз`яснення про ненадання законодавством селищній раді права приймати рішення про визнання успадкованим права довічного успадковуваного володіння. Крім того, до належного оформлення переходу цього речового права селищна рада не має достатніх правових підстав для прийняття рішення про продаж зазначених ділянок без торгів відповідно до пункту 6-1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (а.с. 159-160).
Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області, приватним підприємством «Землевпорядна фірма», розроблена технічна документація, технічним завданням якої є визначення кадастрових номерів та точного місця розташування земельних ділянок загальною площею 28 га на підставі державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею № 00451, виданого Липоводолинською районною радою народних депутатів. Відповідно до вказаної технічної документації зроблено викопіювання двох земельних ділянок для ведення фермерського господарства, площами по 20 га та 8 га кожна (а.с.43-75).
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 12 червня 2018 року № 221/107-18, відповідно до земельно-облікових даних у постійному користуванні ФГ «Нива» (голова ОСОБА_2 ) на території Липоводолинської селищної ради перебуває 52,3 га земель. Право постійного користування на земельні ділянки загальною площею 28,0 га, з них: рілля – 21,4 га, пасовища - 4,6 га, під чагарником - 0,7 га, під лісосмугою – 0,1 га, ставок - 1,0 га, під господарськими шляхами - 0,2 га, посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею № 004516 на ОСОБА_2 (а.с. 25).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 5923255100:01:001:0443, площею 20,0 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, зареєстрована у Державному земельному кадастрі 9 червня 2026 року відділом № 2 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, власником значиться ОСОБА_2 (підстава – державний акт від 17 березня 1992 року № А 004516) (а.с.31-36).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 5923255100:01:001:0444, площею 8,0 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, зареєстрована у Державному земельному кадастрі 9 червня 2026 року відділом № 2 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, власником значиться ОСОБА_2 (підстава – державний акт від 17 березня 1992 року № А 004516) (а.с. 37-42).
15 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Роменського нотаріального округу Сумської області Бондаренко О.В. із проханням видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою орієнтовною площею 28 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області. Постановою нотаріуса від 15 квітня 2026 року №52/02-14 у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовлено з тих підстав, що за померлим ОСОБА_2 право власності та/або право користування на земельну ділянку орієнтовною площею 28 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області не реєструвалося, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом не може бути видане (а.с. 20).
Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі
За змістом статей 6, 50 ЗК України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. 
Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2201-XII, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.
Земельний кодекс України у редакції від 13 березня 1992 року не передбачав такого виду права, як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.
При цьому відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.
Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). 
Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. 
Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: 
- пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; 
- пункту 6 Постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року № 563-ХII «Про земельну реформу» з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут) (стаття 1225 ЦK України).
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ст.1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України та частини другої статті 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.
Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ (частина перша статті 50 вказаного Кодексу). Землю у постійне користування надавали Ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства (пункт 1 частини п`ятої статті 7 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року).
Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливими були також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки (частини перша та друга статті 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року).
Право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося, зокрема, у разі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини першої статті 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року).
ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року передбачав дію специфічного речового права на земельну ділянку та можливість для фізичних осіб бути суб`єктами права довічного успадковуваного володіння землею.
Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу громадянам у довічне успадковуване володіння могли надаватися землі для ведення селянського (фермерського) господарства.
Указане положення продубльовано у частині першій статті 50 цього Кодексу, відповідно до якої громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.
Відповідно до вимог статті 55 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у вказаній редакції у разі смерті громадянина, який вів сільське (фермерське) господарство, право володіння земельною ділянкою передається одному зі спадкоємців. Крім того, вже із самої назви правової конструкції можна говорити про можливість такого права бути успадкованим - право довічного успадковуваного володіння.
Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2201-XII, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.
Разом з тим, ЗК України № 2196-XII у редакції від 13 березня 1992 року виключив згадку про право довічного успадковуваного володіння та передбачив надання земель лише у постійне та тимчасове користування.
Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку. Так, відповідно до статті 7 Кодексу земельні ділянки у постійне користування надавалися громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, сільськогосподарським підприємствам і організаціям.
Висновки суду по суті заявлених вимог
Із урахуванням установлених обставин справи, суд уважає, що між сторонами у даній справі наявний спір із приводу визнання за позивачем права довічного успадковуваного володіння двома земельними ділянками в порядку спадкування, яке виникло в особи (спадкодавця) - члена фермерського господарства згідно з державним актом. Невизнання за позивачем права довічного успадковуваного володіння двома земельними ділянками в порядку спадкування пов`язується із втратою чинності раніше діючого земельного законодавства, на підставі якого виникло у спадкодавця зазначене право, та неможливістю на даний час провести оформлення спадщини з отриманням відповідного правовстановлюючого документа та державну реєстрацію зазначеного права за спадкоємцем померлого володільця.
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дев`ятої сесії Двадцять першого скликання Липоводолинської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року «Про відведення земель для ведення селянських (фермерських) господарств» вирішено відвести батьку позивачці ОСОБА_2 у довічне успадковуване володіння земельну ділянку загальною площею 28,0 га (4,0 га - із земель колгоспу та 24,0 га - із земель запасу) для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі вказаного рішення у 1992 році ОСОБА_2 видано державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею.
Отже, внаслідок зазначеного вище ОСОБА_2 , як спадкодавець, отримав спірну земельну ділянку за свого життя в умовному розмірі 28 га для ведення сільського фермерського господарства на праві довічного успадковуваного володіння на підставі Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року та на підставі Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року, якими визначено порядок подальшого успадкування такого права.
На думку суду, хоча дії державних органів щодо надання земельних ділянок спадкодавцю ОСОБА_2 у довічне успадковуване володіння були припинені за раніше діючим законодавством, проте така особа набула це право у встановленому законом порядку за свого життя та зберегла його. 
Також наведене судом вище законодавство не містить норми, яка б передбачала припинення права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою. Також, особа, яка володіла земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за свого життя за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння. 
Також, на думку суду, зі смертю спадкодавця у даній справі не відбулося припинення набутих ним прав і обов`язків, а позивач у даній справі став учасником правовідносин із довічного успадковуваного володіння спірною землею й надалі таке право зберігає свою дійсність для установлених судом правовідносин у даному спорі.
Отже, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані спадкоємцями померлого спадкодавця, тому, враховуючи, що зі смертю батька позивачки не відбулося припинення набутих ним за його життя прав і обов`язків, спадкоємець, тобто позивач по справі, стає учасником правовідносин із довічного успадковуваного володіння та до нього перейшло зазначене право довічного володіння земельними ділянками у порядку спадкування.
Такі висновки суду узгоджуються із аналогічними актуальними висновками, сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 (провадження № 14-487цс19), від яких Велика Палата Верховного Суду не відступила, та у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20), від 30 серпня 2023 року у справі № 313/1192/20 (провадження № 61-3206св23).
Крім цього, визнання позову відповідачем підлягає прийняттю судом у повному обсязі на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки така процесуальна дія не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та сторін по справі.
Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі, а право позивача підлягає ефективному судовому захисту у спосіб визнання за ним права довічного успадковуваного володіння на дві вищевказані земельні ділянки.
Також, суд уважає, що право позивача на вільне володіння майном у виді права довічного успадковуваного володіння на дві вищевказані земельні ділянки також захищається та практично гарантується ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке право виникло із норм чинного закону, оформлено належним чином за нормами чинного на той час законодавства і не припинило свою дію станом на день вирішення даного спору, а неузгодженості запроваджених інститутів земельного права за раніше діючим та нинічинним законодавством можуть бути усунені судом у спосіб ухвалення передбачуваного судового рішення із судовим тлумаченням відповідних норм права (такі висновки суду випливають із правових позицій, сформульованих у п.61 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, із п. 31-32 рішення Європейського суду з прав людини від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, із п. 65 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, із п.36 рішення Суду від 22 листопада 1995 року у справі «S.W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92).
Розподіл судових витрат по справі
Понесені позивачем судові витрати уданій справі слід залишити за зазначеною стороною, оскільки вимоги про їх відшкодування ОСОБА_1 не заявлялись.
Керуючись ст.2,4,12,13,81,89,141,142,ч.4 ст. 200, ч.4 ст. 206, 263-265 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради, про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Липова Долина Липоводолинського району Сумської області, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий № 5923255100:01:001:0443, площею 20,00 га, яка розташована на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області, та надана спадкодавцю згідно з Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею № А 004516 на підставі рішення IX сесії XXI скликання Липоводолинської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року «Про відведення земель для ведення селянських (фермерських) господарств».
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Липова Долина Липоводолинського району Сумської області, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий № 5923255100:01:001:0444, площею 8,00 га, яка розташована на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області, та надана спадкодавцю згідно з Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею № А 004516 на підставі рішення IX сесії XXI скликання Липоводолинської районної ради народних депутатів від 17 березня 1992 року «Про відведення земель для ведення селянських (фермерських) господарств».
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків: НОМЕР_1 )
Відповідач: Липоводолинська селищна рада (місцезнаходження юридичної особи: вул. Полтавська, 32, с-ще Липова Долина, код ЄДРПОУ 04390972).
Третя особа: Фермерське господарство «Нива» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Бойківська, 101, с-ще Липова Долина Роменського району Сумської області, код ЄДРПОУ 22984283).
Третя особа: приватний нотаріус Роменського нотаріального округу Сумської області Бондаренко Оксана Володимирівна (місцезнаходження: вул. Роменська, 10, с-ще Липова Долина Роменського району Сумської області).
Повне рішення суду складено 09 вересня 2026 року.  

Суддя Д. В. Бутенко