ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 липня 2026 року 	Справа № 280/10878/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0371589-2411-0829-UA23060230000071243 від 11 червня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з урахуванням вимог п.п. ж) п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, належний позивачу об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1907234923215), а саме: цех з переробки сільськогосподарської продукції літ. А, загальною площею 421 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. За таких обставин, на думку позивача, податковим органом абсолютно безпідставно було нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік в сумі 29891,00 грн, а податкове повідомлення-рішення №0371589-2411-0829-UA23060230000071243 від 11 червня 2025 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою від 10.12.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.
22.12.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві податковий орган посилається на те, що ОСОБА_1 не було надано жодної документально підтвердженої інформації щодо виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації. При чому згідно інформації ІКС «Податковий блок», гр. ОСОБА_1 від 24.10.2019 за №7226/ФОП до ГУ ДПС у Запорізькій області надано Повідомлення ф.20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, в якому зазначено стан об`єкта оподаткування АДРЕСА_2 – тимчасово не експлуатується. Таким чином належний позивачу об`єкт нерухомого майна не підпадає під пільги встановлені п.п. ж) п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. В зв`язку з чим вважає, що спірне податкове повідомлення – рішення винесено законно та обгрунтовано. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
23.12.2025 засобами системи «Електронний суд» від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він стверджує, що форма 20-ОПП не може слугувати єдиним беззаперечним доказом використання або не використання об`єкта нерухомості у господарській діяльності платника податків. Податковий кодекс України і КАС України обов`язок доведення правомірності визначення податкового зобов`язання платнику податків покладають на податковий орган. Позивач вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованість винесення спірного податкового повідомлення – рішення. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Інших заяв (клопотань, пояснень тощо) від учасників справи до суду не надходило.
Розглянувши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступне.
Згідно даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником нежитлового об`єкту нерухомого майна, а саме: Цех з переробки сільськогосподарської продукції літ. А, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 421,00 кв.м. 
ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано податкове повідомлення – рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки №0371589-2411-0829-UA23060230000071243 вiд 11.06.2025 на суму 29891 грн, яке разом з податковим розрахунком відправлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем податкової адреси: АДРЕСА_3 . Лист отримано особисто позивачем - 19.08.2025, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Не погоджуючись з зазначеним податковим повідомлення-рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1, підпунктом 266.2.1 пункту 266.2, підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що cтавки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податковою пільгою є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності умов: 
- власником споруди (будівлі) є сільськогосподарський товаровиробник (юридична та/або фізична особа);
- нежитлова споруда (будівля) віднесена до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023;
- така споруда (будівля) використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання; 
- нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постановах від 21 травня 2024 року у справі №600/5153/23-а, від 05 лютого 2025 року у справі №500/6132/23, від 01 липня 2025 року у справі №500/4204/24. 
За змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуваєте на податковому обліку як фізична особа – підприємець з 16.03.2010 року, система оподаткування - загальна. Види діяльності за КВЕД: 10.41 Виробництво олiї та тваринних жирiв (основна); 46.33 Оптова торгiвля молочними продуктами, яйцями, харчовими олiями та жирами; 68.20 Надання експлуатацiю в оренду власного й чи орендованого нерухомого майна.
Згідно Розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток 2) до Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік від 17.01.2025 (реєстраційний номер №9417701959), сума доходу, отриманого від провадження господарської діяльності Код ВЕД _10.41 Виробництво олiї та тваринних жирiв складає 2000 грн.
Код КВЕД 10.41 належить до секції С – переробна промисловість, а не до секції А - сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство.
Відтак, позивачем не надано доказів того, що доход отриманий ним від здійснення виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.
Пунктом 63.3 статті 63 ПК України встановлено обов`язок платників податків стати на облік в органах державної податкової служби, а також обов`язок повідомляти податкові органи про всі об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. 
Звітуючи про ці об`єкти, платники податків мають подавати форму 20-ОПП «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність». 
У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкту оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни. 
24.10.2019 за вх.№7226/ФОП ОСОБА_1 надано до ГУ ДПС у Запорізькій області Повідомлення ф.20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, в якому зазначено стан об`єкта оподаткування село Павлівське, провулок Тихий, будинок 9 – «тимчасово не експлуатується». 
Повідомлень ф.20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни до ГУ ДПС у Запорізькій області не надавались. Докази іншого сторонами не надані та в матеріалах справи відсутні.
Позивачем не надано доказів того, що у звітний період він використовував зазначену нежитлову споруду (будівлю) у власній господарській діяльності.
Враховуючи вищевикладене нежитловий об`єкт нерухомого майна, що належить позивачу, а саме: цех з переробки сільськогосподарської продукції літ. А, розташований за адресою: Запорізька обл., Вільнянський р-н, село Павлівське, провулок Тихий, будинок 9, не підпадає під сукупність вимог, встановлених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини 4 статті 9 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною 1 статті 90 КАС України. Цей принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 КАС України).
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №400/1217/23: 1) обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 4) посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог.
Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
В силу положень статті 139 КАС України судові витрати (у тому числі витрати на правничу допомогу) стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виключно у разі задоволення позовних вимог.
Ураховуючи ту обставину, що судом відмовлено у задоволенні позову, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат (в тому числі і витрат на правову допомогу).
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі №640/17086/20.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «14» липня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль