ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2026  м. Дніпро Справа № 904/763/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Соп`яненко О.Ю. (доповідач) 
суддів: Джепи Ю.А., Золотарьової Я.С., 
за участю секретаря судового засідання: Антоненко Д.О.,

представники сторін в судове засідання не з`явились, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 (суддя Колісник І.І., повний текст рішення складено 11.05.2026) у справі № 904/763/26 

за позовом Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради, селище Солоне Дніпропетровської області
до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Київ
про стягнення 1 099 125,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради з позовом про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь держави в особі Солонянської селищної ради шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу, в сумі 1099125,10 грн.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову прокурор просить стягнути на користь його платника – Дніпропетровської обласної прокуратури.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 позов керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 1 099 125,10 грн – задоволено повністю.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (ідентифікаційний код 44768034; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А) на користь держави в особі Солонянської селищної ради (ідентифікаційний код 04339652; місцезнаходження: 52400, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, селище Солоне, вул. Задернюка, буд. 3) шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу, в сумі 1099125,10 грн.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (ідентифікаційний код 44768034; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909938; місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38) судовий збір у сумі 13189,50 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» 29.05.2026 звернулося через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 року по справі № 904/763/26 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення 1099125,10 грн шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу, в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно поклав на ДП «Ліси України» відповідальність за незаконну порубку дерев, не встановивши конкретних протиправних дій чи бездіяльності підприємства, його вини та причинного зв`язку між поведінкою відповідача і заподіяною шкодою. 
На думку апелянта, позивач не довів, які саме передбачені законом заходи з охорони лісу відповідач не здійснив і невжиття яких безпосередньо призвело до незаконної порубки. Сам факт перебування лісу у постійному користуванні не може автоматично означати відповідальність користувача за дії невстановлених третіх осіб. 
Апелянт посилається на статті 19, 64, 86, 105 Лісового кодексу України, статті 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та статтю 1166 Цивільного кодексу України, наголошуючи на необхідності доведення повного складу цивільного правопорушення: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку та вини. Крім того, відповідач зазначає, що ним були вжиті залежні від нього заходи з охорони лісу, а після виявлення незаконної порубки направлено повідомлення до правоохоронного органу. 
Додатково апелянт посилається на дію воєнного стану та постанову Кабінету Міністрів України № 303 від 13.03.2022, яка обмежувала проведення державного нагляду (контролю), як на обставину, що не залежала від волі відповідача та унеможливлювала повноцінне здійснення контрольних заходів. Також скаржник вказує на порушення судом норм процесуального права щодо доказування та оцінки доказів: позивач не довів своїх тверджень належними й достатніми доказами, а суд не надав належної оцінки доводам та доказам відповідача, чим порушив вимоги статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України та принцип змагальності. У зв`язку з цим апелянт вважає рішення незаконним і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Керівником Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Солонянської селищної ради, у межах встановлених судом процесуальних строків не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Золотарьова Я.С.. 
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
В судове засідання 30.07.2026 представники сторін не з`явились, про причини неявки не повідомили. 
Колегія суддів у судовому засіданні 30.07.2026 прийняла скорочену (вступну та резолютивну частини) постанову в даній справі. 

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 25.09.2008 № 443-16/V «Про створення регіонального ландшафтного парку «Придніпровський» та рішенням Дніпропетровської обласної ради від 14.07.2017 226-9/VII «Про внесення змін до рішення обласної ради від 25 вересня 2008 року № 443-16/V «Про створення регіонального ландшафтного парку «Придніпровський» оголошено Регіональний ландшафтний парк «Дніпрові пороги» (далі - РЛП «Дніпрові пороги»).
Наказом Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 12 від 17.03.2022 затверджено Положення про регіональний ландшафтний парк «Дніпрові Пороги», відповідно до пункту 1.2 якого РЛП «Дніпрові пороги» є природоохоронною, науково-дослідною та рекреаційною установою регіонального (місцевого) значення і входить до складу природно-заповідного фонду України.
РЛП «Дніпрові пороги» загальною площею 4917,9 га розташовано у східній частині Дніпровського району на правому березі р. Дніпро, яка включає частину території Солонянської селищної ради, орієнтовною площею 2758,9 га, зокрема землі водного фонду - 1697,3 га та землі лісогосподарського призначення, орієнтовною площею 2034,9 га в межах державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» (далі - землекористувачі).
Відповідно до охоронного зобов`язання Департамента екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 124/22-м від 11.04.2022 тимчасово виконуючому обов`язки директора Державного підприємства «Дніпропетровське лісове господарство» передано під охорону та дотримання встановленого режиму регіональний ландшафтний парк «Дніпрові пороги», загальною площею 2034,9 га, який згідно з матеріалами лісовпорядкування розташовано на території Микільського лісництва Дніпровського району Дніпропетровської області.
Державне підприємство «Дніпропетровське лісове господарство» реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 11.03.2024 № 346 створено Філію «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 1688 від 20.10.2025 затверджено Положення про філію «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в новій редакції (далі - Положення).
Відповідно до пункту 1.1 Положення Філія «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - Філія) є відокремленим підрозділом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - підприємство).
Філія є відокремленим структурним підрозділом підприємства, яка не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності підприємства (пункт 3.1 Положення).
Філія здійснює свою господарську діяльність на земельних ділянках, які знаходяться у постійному користуванні підприємства, оренді або інших речових правах та закріплені за філією наказом Генерального директора підприємства (пункт 7.8 Положення).
Предметом діяльності філії є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних порубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного чи іншого шкідливого впливу (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Положення).
Філія володіє та користується майном, земельними ділянками, мисливськими угіддями, які закріплено за філією, для досягнення мети діяльності філії, згідно з законодавством, Статутом підприємства та цим Положенням, а також майном, яке придбавається та/або набувається для цілей забезпечення діяльності філії. Філія не є власником майна. Майно, яке закріплюється за філією, належить підприємству на праві власності або закріплене за підприємством на праві господарського відання (пункти 7.1, 7.2 Положення).
Як вбачається з матеріалів справи, сектором № 2 відділу № 5 Управління Безпеки Департамента безпеки Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» за результатами проведення у період з 28.10.2024 по 01.11.2024 контрольного заходу за додержанням Філією «Східний лісовий офіс» вимог нормативно-правових актів з ведення лісового господарства та електронного обліку деревини виявлено незаконну рубку дерев загальним обсягом 6 куб.м в межах кварталу 56 виділів 17, 21 Микільського лісництва Запорізького лісового відділення філії, про що 01.11.2024 складено відповідний акт (а.с. 25-26).
Відповідно до розрахунку шкоди, здійсненого завідувачем сектору № 2 відділу № 5 Савкіним О.А. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», загальний розмір шкоди внаслідок незаконної порубки дерев загальним обсягом 6 м.куб в межах кварталу 56 виділів 17, 21 Микільського лісництва Запорізького надлісництва в адміністративних межах Солонянської селищної ради становить 1006668,82 грн (а.с. 27).
За фактом виявлення вищевказаної незаконної порубки дерев працівниками Філії «Східний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 11.09.2025 слідчим СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом Марочко А.А. складено протокол огляду місця події (а.с. 39 - 42).
Також за фактом незаконної порубки дерев ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області 07.01.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025042160000016 за ч. 1 ст. 246 КК України (а.с. 38).
Під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2025 за № 12025042160000016, слідчим СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Марочко А.А. винесено постанову від 10.12.2025 про призначення судової інженерно-екологічної експертизи.
Відповідно до висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/104-25/48383-ФХЕД від 05.01.2026 за результатом проведення судової інженерно-екологічної експертизи, проведеної в межах кримінального провадження № 12025042160000016, розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки 18 дерев, до ступеня припинення росту, розташованих у кварталі 56 виділи 17, 21 природно-заповідного фонду Микільського лісництва Запорізького надлісництва фідії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України», становить 1 099 125,10 грн.
При цьому судовим експертом зазначено про те, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної порубки 18 дерев, до ступеня припинення росту, розташованих у кварталі 56 виділи 17, 21 природно-заповідного фонду Микільського лісництва Запорізького надлісництва Фіії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України», який розраховано завідувачем сектору № 2 відділу № 5 Савкіним Олегом Анатолійовичем у сумі 1 006 668,82 грн, не підтверджується на суму 92 456,28 грн. Розбіжність у розрахунках виникла на стадії обрання Такси відповідно до зони, а саме: Дніпропетровська область розміщена у степовій зоні, а такси в розрахунках взяті як для «інші зони» (а.с. 43 - 46).
Листом № 365/17.1-2026 від 19.01.2026 Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» повідомило про те, що відповідно до інформації Філії «Східний лісовий офіс» шкода, заподіяна незаконною порубкою дерев в межах кварталу 56 виділів 17, 21 Микільського лісництва Запорізького надлісництва, не відшкодовувалась (а.с. 48).
Відтак прокурор зазначає, що навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача Філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» Микільського лісництва Запорізького надлісництва, а саме: незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача вимог статей 89, 90 Лісового кодексу України, оскільки постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території в межах кварталу 56 виділів 17, 21 Микільського лісництва Запорізького надлісництва, який знаходиться на території Солонянської селищної ради, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, погоджується з правовим обґрунтуванням та висновками Господарського суду Дніпропетровської області з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення, на якій виявлено незаконну порубку дерев, належить до території регіонального ландшафтного парку «Дніпрові пороги» та перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Ліси України» в особі відповідного структурного підрозділу. Отже, на відповідача як на постійного лісокористувача законом покладено обов`язок забезпечувати охорону і захист лісів, у тому числі від незаконних рубок та інших посягань.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи й спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки й шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Суди, розглядаючи спори про стягнення збитків, мають встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 912/823/18, від 18.12.2020 у справі № 922/3414/19, від 02.06.2022 у справі № 920/821/18, від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20, від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, від 19.09.2024 у справі № 918/1356/23, від 11.02.2026 у справі № 907/278/25.
Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами й спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, (лісові відносини) регулюються, зокрема Лісовим кодексом України.
За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства.
Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною п`ятою статті 86 Лісового кодексу України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на, зокрема постійних лісокористувачів.
За приписами статті 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Колегія суддів зазначає, що правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Відповідно до статті 5 цього Закону державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Системний аналіз положень статті 86, пункту 1 частини другої статті 105, статті 107 Лісового кодексу України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, до того ж підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2025 у справі № 907/48/24, від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
Отже, покладений відповідно до Лісового кодексу України на постійного лісокористувача обов`язок забезпечувати охорону лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та інших негативних впливів, а також здійснювати комплекс заходів, спрямованих на збереження лісових ресурсів, не обмежується фіксацією вже вчиненого правопорушення та повідомленням про нього правоохоронних органів, а передбачає належну організацію охорони відповідної лісової території та вжиття превентивних заходів для недопущення незаконних рубок.
Доводи апелянта про те, що позивачем не зазначено конкретного заходу, невжиття якого стало безпосередньою причиною незаконної порубки дерев, не свідчать про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування заподіяної шкоди. Обов`язок постійного лісокористувача щодо охорони та захисту лісів має не разовий, а постійний і комплексний характер, у зв`язку з чим його належне виконання передбачає організацію та здійснення сукупності відповідних заходів, спрямованих, зокрема, на недопущення незаконних рубок.
За таких обставин причинний зв`язок у спірних правовідносинах не може оцінюватися виключно через встановлення однієї конкретної дії, яка безпосередньо передувала незаконній порубці. Правове значення має встановлення того, чи виконав відповідач покладений на нього законом обов`язок щодо належної охорони лісу та чи могло неналежне виконання такого обов`язку сприяти виникненню заподіяної шкоди. При цьому відповідальність відповідача не пов`язується з безпосереднім вчиненням незаконної рубки його працівниками, а зумовлена неналежним виконанням ним власного обов`язку як постійного лісокористувача щодо охорони лісових насаджень від незаконних посягань.
Той факт, що безпосередню незаконну рубку могли здійснити треті особи, сам по собі не виключає можливості покладення відповідальності на постійного лісокористувача за неналежне виконання ним власних обов`язків щодо охорони лісів. Особа, яка безпосередньо здійснила незаконну рубку, та особа, на яку законом покладено обов`язок щодо охорони лісу і запобігання таким порушенням, можуть бути різними суб`єктами, а тому встановлення особи безпосереднього порушника не є достатньою підставою для звільнення постійного лісокористувача від відповідальності за власну бездіяльність.
При цьому сам факт виявлення відповідачем незаконної рубки, складення 1 листопада 2024 року відповідного акта та направлення повідомлення про кримінальне правопорушення до правоохоронного органу свідчить лише про вжиття заходів реагування після виявлення порушення. Зазначені обставини не підтверджують належного виконання відповідачем превентивного обов`язку щодо охорони лісових насаджень до моменту вчинення незаконної рубки та не спростовують встановлених судом обставин неналежного забезпечення охорони спірної лісової ділянки.
Апелянт, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав належних та достатніх доказів, які б підтверджували, що на відповідній території систематично та належним чином здійснювалися передбачені законодавством заходи з охорони лісу, зокрема патрулювання, контроль за станом лісових насаджень, своєчасне виявлення ознак незаконної діяльності та інші організаційні заходи, необхідні для забезпечення належної охорони лісу. Загальне посилання на виконання всіх залежних від відповідача заходів не може вважатися належним доказом виконання покладеного на нього законом обов`язку.
Доводи апелянта про відсутність його вини не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відповідачем не доведено належного виконання обов`язків щодо охорони спірної лісової території та вжиття всіх залежних від нього заходів для недопущення незаконної порубки. Вжиття заходів після виявлення рубки не свідчить про відсутність вини у неналежному виконанні обов`язків постійного лісокористувача. Встановивши факт заподіяння шкоди, протиправність неналежного виконання відповідачем обов`язків щодо охорони лісу та причинний зв`язок між неналежним виконанням цих обов`язків і заподіяною шкодою, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок з її відшкодування. Відповідач, зі свого боку, не довів обставин, які б свідчили про належне виконання ним усіх покладених законом обов`язків та відсутність його вини у виникненні шкоди.
Не приймаються колегією суддів апеляційної інстанції і посилання апелянта на положення статті 105 Лісового кодексу України. Предметом спору є не притягнення відповідача або його працівників до відповідальності як безпосередніх виконавців незаконної рубки, а відшкодування шкоди, заподіяної природним ресурсам внаслідок неналежного виконання постійним лісокористувачем встановлених законом обов`язків щодо охорони лісу. Тому відсутність доказів безпосереднього здійснення відповідачем незаконної порубки не виключає відповідальності за неналежне виконання ним обов`язку щодо охорони лісових насаджень.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо неможливості виконання відповідачем відповідних обов`язків у зв`язку із запровадженням воєнного стану та дією постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303. Зазначена постанова регулює питання здійснення заходів державного нагляду (контролю) у період воєнного стану та не скасовує і не припиняє передбачених Лісовим кодексом України обов`язків постійного лісокористувача щодо охорони і захисту лісів. Відповідачем також не доведено, що конкретні обставини воєнного стану об`єктивно унеможливлювали виконання ним саме тих обов`язків щодо охорони спірної території, невиконання яких встановлено судом. Саме посилання на воєнний стан не свідчить про відсутність вини та причинного зв`язку і не є безумовною підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто у такому випадку, здійснення незаконної порубки дерев.
Суд першої інстанцій встановив факт рубки дерев загальним обсягом 6 м.куб в межах кварталу 56 виділів 17, 21 Микільського лісництва Запорізького надлісництва в адміністративних межах Солонянської селищної ради.
Суд апеляційної інстанції, досліджуючи питання визначення розміру шкоди, дослідив та надав оцінку наступному.
Розмір шкоди, завданої природному середовищу внаслідок незаконної порубки 18 дерев, підтверджений висновком судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/104-25/48383-ФХЕД від 05 січня 2026 року та становить 1 099 125,10 грн. При цьому експертом встановлено, що первісний розрахунок шкоди у сумі 1 006 668,82 грн не враховував належну таксову зону, у зв`язку з чим визначений експертом розмір шкоди є більшим на 92 456,28 грн. Відповідачем не спростовано висновків експертизи та не надано доказів відшкодування зазначеної шкоди. Листом ДП «Ліси України» № 365/17.1-2026 від 19 січня 2026 року підтверджено, що шкода не відшкодована.
Таким чином, сукупність встановлених у справі обставин свідчить про наявність необхідних умов для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди, а саме: наявність шкоди, протиправність неналежного виконання покладених на постійного лісокористувача обов`язків щодо охорони лісу, причинний зв`язок між неналежним виконанням цих обов`язків та виникненням шкоди, а також відсутність доказів, які б підтверджували відсутність вини відповідача.
Посилання апелянта на норми процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини щодо розподілу доказового тягаря не спростовують наведених висновків, оскільки суд першої інстанції надав оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, встановив юридично значущі обставини справи та навів мотиви, з яких виходив при задоволенні позову.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев на території природно-заповідного фонду, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з встановленими судом обставинами та їх іншої оцінки, проте не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.
Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 - таким, що підлягає залишенню без змін.

8. Розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішенння не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника. 
З підстав наведеного та керуючись статями 129, 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 у справі № 904/763/26 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 у справі № 904/763/26 – залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд покласти на скаржника. 
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, порядок та строк касаційного оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано – 14.09.2026 (у зв`язку з відпусткою судді - члена колегії Золотарьової Я.С. з 17.08. по 11.09.2026).

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя  Я.С. Золотарьова