Єдиний унікальний номер 205/8536/21
Номер провадження2/205/1263/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство», про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та витребування з незаконного володіння земельної ділянки,- 

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, — Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство», про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки з незаконного володіння.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 входить до складу земель лісогосподарського призначення та розташована в межах кварталу 15, виділу 15 Новокодацького лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство».
На підтвердження зазначеного прокурор посилається, зокрема, на матеріали лісовпорядкування, відповідно до яких спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель, що перебували у користуванні державного лісогосподарського підприємства, а також на відомості ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» про розташування земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 у межах кварталу 15, виділу 15 Новокодацького лісництва.
Прокурор також посилається на лист Секретаріату Кабінету Міністрів України, відповідно до якого Кабінетом Міністрів України рішення щодо передачі спірної земельної ділянки з державної у приватну власність та зміни її цільового призначення не приймалися.
Разом із тим рішенням Дніпровської міської ради від 22 січня 2020 року № 255/53 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .
Надалі рішенням Дніпровської міської ради від 27 січня 2021 року № 139/2 затверджено проект землеустрою та передано зазначену земельну ділянку у власність ОСОБА_1 .
Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В.
На переконання прокурора, спірна земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, оскільки Дніпровська міська рада не була уповноваженим органом на розпорядження цією земельною ділянкою, її вилучення у постійного землекористувача та зміна цільового призначення у встановленому законом порядку не здійснювалися.
Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка належала до земель державної власності лісогосподарського призначення, а тому вирішення питання про її вилучення та передачу для нелісогосподарських потреб належало до компетенції уповноважених органів державної влади, а не Дніпровської міської ради.
З урахуванням заяви про зміну предмета позову прокурор просить суд:
1.визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради від 27 січня 2021 року № 139/2 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; 
2.скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 з одночасним припиненням її права власності на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 
3.витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації; 
4.скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:08:825:1042, у Державному земельному кадастрі; 
5.стягнути понесені судові витрати. 
Представником відповідача ОСОБА_1 — адвокатом Вільямовським Юрієм Вікторовичем — подано відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначає, що матеріали лісовпорядкування та графічні схеми, на які посилається прокурор, на його думку, мають довідковий характер та не є правовстановлюючими документами.
Крім того, представник відповідача посилається на довідку Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18 лютого 2020 року, відповідно до якої спірна земельна ділянка обліковувалася як земля запасу комунальної власності, а не як земля лісогосподарського призначення.
Також представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 у встановленому порядку отримала дозвіл на розроблення проєкту землеустрою, виготовила відповідну документацію, яка пройшла передбачені законом погодження, після чого земельна ділянка була сформована, зареєстрована у Державному земельному кадастрі та передана їй у власність.
На думку представника відповідача, можливе подальше накладення відомостей про межі земель лісового фонду на вже сформовану земельну ділянку свідчить про недоліки у діяльності відповідних державних органів, але не про неправомірність дій відповідача.
Крім того, представник відповідача посилається на добросовісність ОСОБА_1 при набутті земельної ділянки, зазначаючи, що вона діяла на підставі рішення органу місцевого самоврядування, зареєструвала право власності, отримала дозвільні документи на будівництво та здійснила будівництво житлового будинку і господарських споруд.
Представником Дніпровської міської ради також подано відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення, у яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дніпровська міська рада посилається на те, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки був погоджений уповноваженими органами, а прокурором, на думку відповідача, не доведено відсутність у міської ради повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою та не встановлено порушень процедури прийняття рішення від 27 січня 2021 року № 139/2.
Крім того, Дніпровська міська рада заперечує наявність у прокурора належних підстав для представництва інтересів держави у цій справі.
Прокурором подано письмові пояснення, у яких підтримано позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову та зазначено, що порушений інтерес держави підлягає поновленню шляхом витребування спірної земельної ділянки у державну власність, а також застосування інших заявлених у позові способів захисту.
Крім того, представником відповідача ОСОБА_1 подано додаткові письмові пояснення, у яких він повторно просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У зазначених поясненнях представник відповідача посилається на те, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, факт її вибуття з державної власності поза волею держави, а також недобросовісність ОСОБА_1 при набутті права власності.
Представник відповідача вважає, що посилання прокурора на відомості Публічної кадастрової карти та інші відкриті дані не можуть самі по собі підтверджувати правовий статус спірної земельної ділянки чи повноваження відповідного органу на розпорядження нею.
Також представник відповідача зазначає, що, на його думку, позивачем не надано належних матеріалів лісовпорядкування, які б дозволяли достовірно встановити межі спірної земельної ділянки у співвідношенні з межами земель лісового фонду, а також не проведено відповідних експертних досліджень.
Окремо представник відповідача посилається на презумпцію правомірності набуття права власності, встановлену статтею 328 ЦК України, зазначаючи, що на момент набуття ОСОБА_1 права власності існувало рішення органу місцевого самоврядування, право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку, а будь-які заборони чи спори щодо спірної земельної ділянки були відсутні.
На думку представника відповідача, покладення на ОСОБА_1 негативних наслідків можливих помилок або неправомірних дій органів державної влади чи місцевого самоврядування суперечило б принципам правової визначеності та захисту добросовісного набувача.
Крім того, представник відповідача заперечує проти застосування до спірних правовідносин положень статті 390 ЦК України та зазначає, що за відсутності доведеної недобросовісності відповідача витребування земельної ділянки без відповідної компенсації призведе, на його думку, до непропорційного втручання у право на мирне володіння майном та порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наведених обставин представник відповідача вважає, що позовні вимоги ґрунтуються переважно на припущеннях та оціночних судженнях, а тому не підлягають задоволенню.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Прокурор Західної окружної прокуратури міста Дніпра, який діє в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник Дніпропетровської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_1 — адвокат Вільямовський Юрій Вікторович — у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача Дніпровської міської ради просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву, про що подав суду відповідну заяву.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань щодо розгляду справи за його відсутності до суду не подав.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, — Державного підприємства «Дніпровське лісове господарство» — у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подав.
Враховуючи, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, мали достатню можливість подати заяви по суті справи, письмові пояснення, докази та заяви з процесуальних питань, а представники сторін, які не з`явилися у судове засідання, не наполягали на його відкладенні, суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи за наявними у матеріалах справи доказами.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). 
Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.
Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення, виходячи із наступного.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Суд вказує, що дана цивільна справа № 205/8536/21 перебуває на новому розгляді після касаційного перегляду раніше ухвалених у справі судових рішень.
Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року у вирішенні спору було ухвалено рішення по суті, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року залишено без відповідних змін.
Далі, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2025 року у справі № 205/8536/21 касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
При цьому підставою для скасування судових рішень Верховний Суд визначив допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили належне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Після надходження справи на новий розгляд ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року цивільну справу за позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство», про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки з незаконного володіння, прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 — адвоката Вільямовського Юрія Вікторовича — про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року у задоволенні повторного клопотання представника відповідача ОСОБА_1 — адвоката Вільямовського Юрія Вікторовича — про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції також відмовлено.
Далі, 26 грудня 2025 року до суду надійшла заява прокурора про зміну предмета позову.
Ухвалою суду від 27 січня 2026 року зазначену заяву про зміну предмета позову прийнято до розгляду.
Ухвалою суду від 19 травня 2026 року позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмета позову залишено без руху у зв`язку з невиконанням вимог статей 175, 176, 177 ЦПК України в частині визначення ціни позову, надання доказів на її підтвердження та сплати судового збору за вимогу майнового характеру.
Після усунення зазначених недоліків протокольною ухвалою суду від 12 серпня 2026 року позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмета позову прийнято до подальшого розгляду. Підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Будь-яких інших процесуальних дій у справі судом не вживалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровської міської ради від 22 січня 2020 року № 255/53 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровської міської ради від 27 січня 2021 року № 139/2 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «Земстройінвест», та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:08:825:1042, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
08 лютого 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:08:825:1042.
Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 31-4-0.38-1407/167-20 від 18 лютого 2020 року, складеною за даними державної статистичної звітності з кількісного обліку земель та їх розподілу за власниками, землекористувачами та угіддями станом на 01 січня 2016 року, земельна ділянка площею 0,1000 га у районі буд. АДРЕСА_1 обліковувалась як землі запасу комунальної форми власності.
Містобудівним висновком Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради від 13 квітня 2020 року № 14/27-302 встановлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста земельна ділянка розташована на існуючій території садибної житлової забудови, а розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд на зазначеній території відповідає вимогам чинної містобудівної документації.
За результатами розгляду відповідних матеріалів Головне архітектурно-планувальне управління Дніпровської міської ради, у межах наданих йому повноважень, погодило проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .
Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа ДП «Дніпровське лісове господарство» від 27 травня 2021 року № 01-05/209, складеного на запит прокуратури, земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 згідно з Проєктом організації та розвитку лісового господарства ДП «Дніпропетровське лісове господарство», розробленим Українським державним проєктним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», входить до складу земель лісогосподарського призначення та знаходиться у кварталі 15, виділі 15 Новокодацького лісництва.
У зазначеному листі ДП «Дніпровське лісове господарство» також повідомило, що вилучення спірної земельної ділянки із земель лісового фонду, її передача у приватну власність, зміна цільового призначення та реєстрація кадастрового номера з підприємством не погоджувалися.
На підтвердження наведених обставин до матеріалів справи долучено матеріали лісовпорядкування, зокрема планшет лісовпорядкування та таксаційні матеріали Новокодацького лісництва.
Крім того, відповідно до листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 01 липня 2021 року № 398, складеного на підставі матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 знаходиться в межах кварталу 15, виділу 15 Новокодацького лісництва ДП «Дніпровський лісгосп».
Зі змісту зазначеного листа також вбачається, що площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 з межами кварталу 15, виділу 15 Новокодацького лісництва становить 0,1000 га, тобто відповідає всій площі спірної земельної ділянки.
До листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» долучено схему розташування земельних ділянок відносно земель лісогосподарського призначення, складену із використанням матеріалів лісовпорядкування 2013 року та відомостей Публічної кадастрової карти України, на якій земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 нанесено в межах кварталу 15, виділу 15 Новокодацького лісництва.
Листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2021 року № 26692/0/2-21 повідомлено, що Кабінетом Міністрів України рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки з державної у приватну власність та зміни її цільового призначення не приймалися.
З матеріалів справи також вбачається, що Дніпропетровська обласна державна адміністрація у відповіді на звернення прокуратури повідомила, що їй не було відомо про факт передачі спірної земельної ділянки з державної у приватну власність та заходи щодо її повернення у державну власність раніше не вживалися.
Водночас Дніпропетровська обласна державна адміністрація зазначила, що ДП «Дніпровське лісове господарство» з питання оформлення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення або їх відчуження до облдержадміністрації не зверталося, а матеріали лісовпорядкування чи інвентаризації земель лісового фонду із визначенням їх меж та категорії до облдержадміністрації не надавалися.
Також з відповіді Дніпропетровської обласної державної адміністрації вбачається, що за відкритими відомостями Публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка обліковувалась як така, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , належить до земель житлової та громадської забудови та розташована в межах населеного пункту.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо правового режиму та належності земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042, правомірності розпорядження нею Дніпровською міською радою, а також наявності підстав для її витребування з приватної власності на користь держави.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що ключовим для правильного вирішення справи є встановлення правового режиму земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 на момент її передачі у приватну власність ОСОБА_1 , наявності у Дніпровської міської ради повноважень на розпорядження нею, а також визначення належного та ефективного способу захисту порушеного права держави.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд, зазначає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, серед яких законодавством окремо визначені землі лісогосподарського призначення.
Ліси України є її національним багатством, виконують переважно екологічні, водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні та інші функції, підлягають державному обліку, охороні та захисту. До лісового фонду належать також земельні ділянки, які не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства. Аналогічний підхід до особливого правового режиму земель лісового фонду відображений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2026 року у справі № 354/625/15, провадження № 61-1790сво25. 
Судовим розглядом встановлено, що згідно з матеріалами базового лісовпорядкування, планшетом та таксаційними матеріалами Новокодацького лісництва, а також відомостями ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 розташована в межах кварталу 15, виділу 15 Новокодацького лісництва.
Особливе значення у цій справ суд надає тому, що ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», яке є спеціалізованим підрозділом ВО «Укрдержліспроект», що належить до системи Державного агентства лісових ресурсів України, здійснило співставлення відомостей про сформовану земельну ділянку з матеріалами базового лісовпорядкування та встановила, що площа перетину спірної земельної ділянки з межами кварталу 15, виділу 15 становить 0,1000 га, тобто охоплює всю площу спірної земельної ділянки.
Цей висновок узгоджується з доданою до відповідного листа схемою розташування земельних ділянок відносно земель лісогосподарського призначення, на якій межі земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 нанесені в межах кварталу 15, виділу 15 Новокодацького лісництва.
При цьому згідно повідомленням ДП «Дніпровське лісове господарство», яке міститься у матеріалах даної цивільної справи, вилучення спірної земельної ділянки із земель лісового фонду, передача її у приватну власність, зміна цільового призначення та реєстрація кадастрового номера з підприємством не погоджувалися.
Так само, згідно повідомленням Секретаріату Кабінету Міністрів України яке міститься у матеріалах даної цивільної справи, Кабінетом Міністрів України рішення щодо передачі спірної земельної ділянки з державної у приватну власність та зміни її цільового призначення не приймалися.
Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд доходить висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 на час її передачі у приватну власність ОСОБА_1 належала до земель державної власності лісогосподарського призначення та у встановленому законом порядку з такого правового режиму не вибувала. 
Оцінюючи при цьому довідку Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18 лютого 2020 року згідно якої за даними державної статистичної звітності станом на 01 січня 2016 року земельна ділянка обліковувалася як земля запасу комунальної форми власності, а відповідно до містобудівної документації знаходилася на території садибної житлової забудови, суд зазначає, що такі відомості самі по собі не підтверджують виникнення права комунальної власності на землю, яка до цього належала до земель лісогосподарського призначення, та не замінюють передбаченої законом процедури її вилучення, припинення права постійного користування і зміни цільового призначення.
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2026 року у справі № 354/625/15, провадження № 61-1790сво25 виснував, що відсутність належних відомостей у Державному земельному кадастрі щодо земель лісового фонду сама по собі не впливає на правильність висновку про наявність підстав для захисту права власності держави, якщо правовий статус відповідної земельної ділянки підтверджений іншими належними доказами. 
Тому доводи відповідача про те, що відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення виключає можливість визнання такої землі державною, суд відхиляє, адже матеріалами справи не підтверджено прийняття уповноваженим органом рішення про належне вилучення спірної земельної ділянки зі складу земель лісогосподарського призначення, припинення права користування нею державним лісогосподарським підприємством та зміну її цільового призначення у встановленому законом порядку.
Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 вересня 2025 року у цій же справі № 205/8536/21, за наслідками касаційного перегляду, якою попередні судові рішення були скасовані та справу направлено на новий розгляд. Під час нового розгляду судом досліджено саме ті матеріали лісовпорядкування, лист ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» та схему розташування земельної ділянки, яким під час попереднього розгляду не було надано належної оцінки.
Встановлені під час нового розгляду обставини дають суду підстави для висновку, що на момент прийняття Дніпровською міською радою рішення від 27 січня 2021 року № 139/2 спірна земельна ділянка не вибула у встановленому законом порядку зі складу земель державної власності лісогосподарського призначення.
Відповідно, Дніпровська міська рада, реалізуючи повноваження органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності, не була наділена повноваженнями розпоряджатися спірною земельною ділянкою як землею комунальної власності та передавати її у приватну власність ОСОБА_1 .
На думку суду сам по собі факт проходження проєктом землеустрою процедури погодження та подальшої державної реєстрації земельної ділянки і права приватної власності на неї не може усунути первинну відсутність у органу місцевого самоврядування повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою іншої форми власності.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України залежить, зокрема, від характеру набуття такого майна.
При цьому частина третя статті 388 ЦК України встановлює спеціальне правило: якщо майно було набуте безвідплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача у всіх випадках.
Такий підхід прямо підтверджений Верховним Судом у постанові від 25 травня 2026 року у справі № 354/625/15, провадження № 61-1790сво25: можливість витребування майна залежить від підстав його набуття, а якщо майно набуте безвідплатно від особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. 
У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 набула спірну земельну ділянку безоплатно на підставі рішення Дніпровської міської ради, тобто не сплачувала власнику чи іншій особі її вартості за договором відчуження.
Тому навіть за умови добросовісності ОСОБА_1 при зверненні за одержанням земельної ділянки та відсутності у неї відомостей про її належність до земель лісогосподарського призначення така обставина сама по собі не виключає можливості витребування земельної ділянки відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України.
Отже, вирішення питання про витребування спірної земельної ділянки у цій справі не потребує встановлення недобросовісності відповідача як необхідної передумови для задоволення віндикаційної вимоги.
Разом із тим добросовісність набувача, характер його поведінки після набуття майна, здійснене будівництво та інші наслідки втручання у право власності підлягають урахуванню судом при окремій оцінці пропорційності такого втручання відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Сам факт наявності передбачених національним законодавством підстав для витребування майна не звільняє суд від необхідності оцінити, чи забезпечується у конкретних обставинах справи справедливий баланс між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном.
У практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду сформовано усталений підхід, відповідно до якого втручання у право власності повинно відповідати трьом взаємопов`язаним критеріям: мати законну нормативну основу, переслідувати легітимну мету у суспільному інтересі та бути пропорційним такій меті.
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2026 року у справі № 354/625/15, провадження № 61-1790сво25, зазначив, що навіть втручання, яке здійснюється згідно із законом та переслідує легітимну мету, не відповідатиме статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо на особу буде покладено індивідуальний і надмірний тягар. 
Суд також враховує правовий підхід Європейського суду з прав людини, викладений у рішенні у справі Galyna Stepanivna NOGA v. Ukraine, в якому ЄСПЛ, оцінюючи витребування на користь держави земельної ділянки лісогосподарського призначення, визнав, що таке втручання переслідувало легітимну мету забезпечення дотримання принципу верховенства права та відповідало суспільному інтересу. Водночас питання дотримання справедливого балансу ЄСПЛ вирішував з урахуванням конкретних обставин набуття майна, поведінки набувача та можливості усвідомлення ним ризиків, пов`язаних із набуттям спірної земельної ділянки.
У цій справі критерій законності втручання забезпечується положеннями статей 387, 388 ЦК України та нормами земельного і лісового законодавства, що встановлюють особливий порядок розпорядження землями державної власності лісогосподарського призначення.
Втручання також переслідує легітимну мету.
Суд підкреслює, що землі лісогосподарського призначення є природним ресурсом з особливим правовим режимом. Повернення земельної ділянки, яка вибула з державної власності без дотримання визначеної законом процедури, спрямоване не лише на відновлення майнового права держави, а й на забезпечення встановленого законом режиму використання лісових земель, їх охорону, недопущення довільної зміни їх цільового призначення та забезпечення екологічного інтересу суспільства.
Разом із тим при оцінці справедливого балансу суд враховує конкретні обставини набуття та використання земельної ділянки ОСОБА_1 .
Як вказувалось вище, спірна земельна ділянка була набута відповідачем ОСОБА_1 у порядку безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності, а не за відплатним правочином.
Водночас суд бере до уваги, що після набуття права власності відповідач здійснила дії щодо оформлення земельної ділянки, отримання дозвільних документів та, як зазначено у її запереченнях, здійснила будівництво житлового будинку та господарських споруд.
Суд також виходить із того, що допущені органами публічної влади порушення при розпорядженні земельною ділянкою не можуть у будь-якому випадку автоматично перекладатися на приватну особу. Водночас принцип належного урядування не означає абсолютної неможливості повернення у державну власність майна, яке вибуло з неї з порушенням закону, особливо якщо йдеться про природні ресурси з особливим правовим режимом.
Добросовісність набувача є важливою складовою оцінки пропорційності втручання, однак не створює абсолютного імунітету від витребування майна, якщо національним законом таке витребування допускається.
Ураховуючи безоплатний характер набуття спірної земельної ділянки, її належність до земель лісогосподарського призначення, відсутність належного вилучення земельної ділянки із земель державної власності та зміни її цільового призначення, а також значний суспільний інтерес у збереженні земель лісового фонду та дотриманні встановленого законом порядку розпорядження ними, суд доходить висновку про наявність істотного суспільного інтересу у поверненні спірної земельної ділянки державі.
При цьому обставина здійснення відповідачем будівництва не нівелює самого права держави вимагати повернення земельної ділянки, однак має враховуватися при вирішенні можливих майнових вимог відповідача, пов`язаних із наслідками такого повернення, у передбаченому законом порядку.
За встановлених у цій справі обставин суд не вбачає, що саме витребування земельної ділянки, яка була безоплатно отримана відповідачем від органу, що не мав повноважень нею розпоряджатися, створює для відповідача такий індивідуальний і надмірний тягар, який би переважав суспільний інтерес у відновленні законного режиму земель державної власності лісогосподарського призначення.
Отже, втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння спірною земельною ділянкою має нормативну основу, переслідує легітимну мету та за обставин цієї справи відповідає вимозі пропорційності, а тому не суперечить статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Оскільки земельна ділянка була передана ОСОБА_1 безоплатно органом, який не мав права нею розпоряджатися, відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України така земельна ділянка може бути витребувана у її набувача незалежно від вирішення питання про його добросовісність. Такий висновок відповідає актуальній практиці Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 388 ЦК України. 
Суд вказує, що саме витребування земельної ділянки на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації є належним та ефективним способом відновлення порушеного права.
Так, Верховний Суд у постанові від 25 травня 2026 року у справі № 354/625/15, провадження № 61-1790сво25, підтвердив, що захист прав особи, яка вважає себе власником майна, що вибуло з її володіння, здійснюється шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача майна на підставі статей 387, 388 ЦК України. 
При цьому для витребування майна не вимагається попереднє або одночасне визнання незаконними чи недійсними рішень органів державної влади або місцевого самоврядування, скасування рішень чи записів про державну реєстрацію права власності або самої державної реєстрації відповідного права.
Верховний Суд прямо виходить із того, що такі вимоги не є необхідними для відновлення володіння власника майном та становлять неналежні, зокрема неефективні, способи захисту, оскільки саме рішення суду про витребування нерухомого майна є підставою для державної реєстрації права власності за належним власником. 
З огляду на викладене саме вимога про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 із володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації є належним та ефективним способом захисту порушеного права держави.
Натомість заявлені поряд із нею вимоги про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради від 27 січня 2021 року № 139/2, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації самої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є необхідними для відновлення порушеного речового права держави, а тому задоволенню не підлягають, у зв`язку із чим суд задовольняє вказаний позов лише частково. 
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом із тим частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:825:1042 із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Водночас судом встановлено, що виникнення цього спору було зумовлене не лише фактом перебування спірної земельної ділянки у приватній власності ОСОБА_1 , а й діями інших відповідачів, які безпосередньо передували набуттю нею права власності та створили юридичні передумови для вибуття земельної ділянки з державної власності.
Зокрема, Дніпровська міська рада, не маючи повноважень на розпорядження земельною ділянкою державної власності лісогосподарського призначення, прийняла рішення про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 . Такі дії органу місцевого самоврядування перебували у безпосередньому причинному зв`язку з виникненням спору, оскільки саме на підставі рішення Дніпровської міської ради спірна земельна ділянка була передана у приватну власність та в подальшому зареєстрована за відповідачем.
Суд також враховує, що виникненню спору сприяли дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, пов`язані з формуванням спірної земельної ділянки, розробленням та погодженням землевпорядної документації, а також внесенням відповідних відомостей до Державного земельного кадастру без належного врахування правового режиму земель лісогосподарського призначення.
У сукупності зазначені дії створили юридичні передумови для подальшої передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 та державної реєстрації її права власності, що зумовило необхідність звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави.
Відмова у задоволенні окремих позовних вимог до Дніпровської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не пов`язана з висновком суду про правомірність їхніх дій або відсутність порушеного права держави.
Такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є належними та ефективними способами захисту у спорі про витребування майна.
Отже, відмова у задоволенні зазначених вимог зумовлена не їх фактичною безпідставністю, а неналежністю обраного способу захисту, тоді як порушення права держави та причинний зв`язок між діями відповідачів і виникненням спору судом встановлені.
За таких обставин суд вважає, що положення частини дев`ятої статті 141 ЦПК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки спір виник унаслідок сукупності неправильних дій відповідачів.
З огляду на викладене суд доходить висновку про необхідність покладення судових витрат, понесених прокуратурою у зв`язку зі сплатою судового збору, на ОСОБА_1 , Дніпровську міську раду та Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Враховуючи характер участі кожного з відповідачів у виникненні спірних правовідносин, обсяг заявлених позовних вимог та результат розгляду справи, суд вважає справедливим покласти судові витрати на зазначених відповідачів у рівних частинах.
Таким чином, з ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь Західної окружної прокуратури міста Дніпра підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 135 грн 00 коп. з кожного відповідача окремо.
На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 19, 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 328, 387, 388 ЦК України, відповідними положеннями Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Дніпровське лісове господарство», про визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації та витребування з незаконного володіння земельної ділянки,- задовольнити частково.
2. Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:08:825:1042, розташовану на території Новокодацького району міста Дніпра. 
3. У задоволенні решти позовних вимог, а саме: про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради № 139/2 від 27 січня 2021 року, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:08:825:1042, та скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі — відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Західної окружної прокуратури міста Дніпра (адреса: 49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 38, код ЄДРПОУ 0290993821) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1 135 грн. 00 коп.
5. Стягнути з Дніпровської міської ради (адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, код ЄДРПОУ 26510514) на користь Західної окружної прокуратури міста Дніпра (адреса: 49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 38, код ЄДРПОУ 0290993821) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1 135 грн. 00 коп.
6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (адреса:49006, м. Дніпро, вул.. Філософська, буд. 39-а, код ЄДРПОУ 39835428) на користь Західної окружної прокуратури міста Дніпра (адреса: 49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 38, код ЄДРПОУ 0290993821) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 1 135 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан