ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року 
м. Харків
справа № 626/2829/25
провадження № 22-ц/818/3478/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Яцини В.Б.
сторони справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Берестинського районного суду Харківської області від 09 березня 2026 року ухвалене у складі судді Дудченка В.О.,- 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором кредитної лінії №672593303 від 11.09.2024 року у розмірі 40217,00 грн, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.09.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 672593303 у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 13100,00 грн. Відповідно, товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». На виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні Договору. В порушення умов Договору та Правил Позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить 40217,00 грн, з них: заборгованість по кредиту 13100,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 27117,00 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, позивач не включає їх до розміру позовних вимог.
Рішенням Берестинського районного суду Харківської області від 09 березня 2026 року позов ТОВ «Таліо Плюс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за Кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 в розмірі 40217,00 грн, судовий збір 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.
Рішення мотивовано тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення між відповідачем та первісним кредитором договору кредиту в електронній формі, що був підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Позивачем доведено розмір нарахованої заборгованості в сумі 40217,00 грн, з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено належним та допустимими доказами факту переходу до нього права вимоги, позивач не підтвердив безперервність правонаступництва, не довів оплатність та реальність факторингових операцій саме щодо спірного кредитного договору. У зв`язку з цим позивач не є належним кредитором, а отже не має матеріально-правового інтересу у справі. Крім того апелянт заперечує проти розміру заборгованості, вказує що відповідно до умов договору кредитна лінії надавалась строком на 30 днів, та нарахування процентів поза межами строку кредитування є неправомірним та суперечить чинному законодавству.
23.04.2026 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу. Заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим. Зазначає що між сторонами укладеного кредитного договору було досягнуто домовленості за всіма істотними умовами договору зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. В матеріалах справи наявні всі докази на підтвердження факту переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх надання до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 11.09.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір №672593303, у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 13100,00 грн.
Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 13100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 2.1. кредитного договору).
Пунктом 2.3. кредитного договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 11.09.2024 року (що є датою надання кредиту).
Другий та решта траншів за договором можуть бути надані позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. (п. 2.4. кредитного договору).
Згідно з п. 2.5. кредитного договору кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх.
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 11.10.2029 року, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору.
Згідно з п. 7.2. кредитного договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1. договору;
7.2.2. ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 11.10.2029 року (п. 7.3. кредитного договору).
Згідно з п. 7.4. кредитного договору проценти за договором сплачуються в наступному порядку:
7.4.1. протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору;
7.4.2. після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.
Згідно з п. 8.3. кредитного договору базова процентна ставка складає 1% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365% річних.
Вказаний кредитний договір №672593303 від 11.09.2024 року підписано ОСОБА_3 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора GXSY відправленого 11.09.2024 року о 12:25:09 год. та введеного 11.09.2024 року о 12:25:25 год.
На виконання умов кредитного договору 11.09.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит у розмірі 13100,00 грн, перерахувавши зазначену грошову суму на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав при укладанні договору, підтвердженням про здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» є довідка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та виписка АТ «Універсалбанк» про рух коштів за банківською карткою №№ НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 за 11.09.2024 року. З виписки банку вбачається, що на карту №№ НОМЕР_1 11.09.2024 року здійснена операція «payway1*tr4аv» у розмірі 13100,00 грн.
Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у заяві на отримання кредиту.
14.01.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № МВ-ТП/17, згідно з умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року.
Витягом із реєстру прав вимог від 14.01.2025 року до зазначеного договору факторингу підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до (№271 у реєстрі прав вимог) за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року.
Відповідно до платіжної інструкції №1056 від 28.01.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» сплатило ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №МВ-ТП/17 від 14.01.2025 року у розмірі 4 339 378,62 грн. (а.с.12)
27.02.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомило ОСОБА_1 шляхом надсилання листа на його електронну пошту, що право вимоги за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» згідно з укладеним договором факторингу.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором кредитної лінії №672593303 від 11.09.2024, загальна сума заборгованості відповідача за період з 11.09.2024 року по 14.01.2025 року становила 15196,00 грн, з яких: 13100,00 грн - за тілом кредиту, 6550,00 грн - за процентами. З розрахунку також вбачається, що відповідачем здійснено оплати 11.10.2024 року у сумі 2751,00 грн та 4192,00 грн, в загальній сумі 6943,00 грн, які спрямовано первісним кредитором на оплату процентів.
Відповідно до розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Таліон Плюс» вбачається що за ОСОБА_1 обліковується заборгованоіст за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 у розмірі 46767,00 грн з яких: 13100,00 грн – тіло кредиту, 27117,00 грн – відсотки, 6550,00 шрн – неустойка. Жодних платежів відповідач на погашення заборгованості за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» не здійснював. Позивач заявляє позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів на загальну сум 40217,00 грн.
08.06.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» повідомило ОСОБА_1 шляхом надсилання листа на його електронну пошту про дострокове розірвання кредитного договору №672593303 від 11.09.2024 на підставі пунктів 7.2.2., 9.1.1.7. з 08.06.2025 року та необхідність оплати всієї суми заборгованості.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638ЦКУкраїни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639ЦКУкраїни передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 ЗаконуУкраїни«Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3Закону України«Про електроннукомерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи ,якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким,що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами,моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»,за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору №672593303 від 11.09.2024 року укладеного ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо здійснення переказу грошових коштів відповідно до змісту якої зазначено що в рамках виконання Договору про надання фінансових послуг з переказу коштів №ПГ-757 від 06.09.2023 року та на підставі платіжної інструкції ТОВ «ПрофітГід» було здійснено переказ грошових коштів у сумі 13100,00 на номер платіжної картки № НОМЕР_2 , номер транзакції №42604-67388-95704, дата проведення 11.09.2024 року. 
Зазначене узгоджується із висновками Верховного суду які викладені у постанові від 12 лютого 2025 року по справі 679/1103/23 в яких викладено що довідка про перерахування за допомогою платіжної системи кредиту на вказану позичальником картку є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів.
Крім того зі змісту листа АТ «Універсалбанк» від 18.09.2025 року вбачається що на ім`я ОСОБА_1 у банку відкрита картка №4441111151826470. З виписки з рахунка клієнта ОСОБА_1 вбачається зарахування коштів у сумі 13100,00 грн на картку ОСОБА_1 11.09.2024 року о 12:25:39 год що в свою чергу також підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому розмірі.
Щодо переходу права вимоги.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Колегія суддів вважає доведеним позивачем перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року що підтверджується, зокрема: копією договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14.01.2025, копією реєстру боржників до договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14.01.2025 та копією платіжної інструкції №1056 від 28.01.2025 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14.01.2025 року.
Щодо заявленої позивачем суми заборгованості за процентами.
Згідно зі статтею 526ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1ст.627ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст.12ЦПКУкраїни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Як визначено ч. 1, 2 ст.77ЦПКУкраїни належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень статей 77-80ЦПКУкраїни докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.
Статтею 79ЦПКУкраїни передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80ЦПКУкраїни достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ст.81ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89ЦПКУкраїни суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Таліон Плюс» надало розрахунок заборгованості за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року відповідно до якогоо заборгованість відповідача перед позивачем становить 46767,00 грн з яких: 13100,00 грн – тіло кредиту, 27117,00 грн – відсотки, 6550,00 шрн – неустойка. Позивач заявляє позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів на загальну сум 40217,00 грн.
Відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку, заборгованості відповідача за період з 11.09.2024 року по 14.01.2025 року становила 15196,00 грн, з яких: 13100,00 грн - за тілом кредиту, 6550,00 грн - за процентами. З розрахунку також вбачається, що відповідачем здійснено оплати 11.10.2024 року у сумі 2751,00 грн та 4192,00 грн, в загальній сумі 6943,00 грн, які спрямовано первісним кредитором на оплату процентів.
Отже як вбачається із вказаних вище розрахунків ТОВ «Таліон Плюс» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитними коштами у період з 14.01.2025 року по 07.06.2025 року на загальну суму 18864,00 грн.
Відповідно до п.3.1 позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду складає 30 днів. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором.
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.2. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п. 7.1. кредитного договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 11.10.2029 року, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору.
Згідно з п. 7.2. кредитного договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
Відповідно до п.7.3 передбачено що кінцева дата повернення кредиту – 11.10.2029 року
Згідно з п. 8.3. кредитного договору базова процентна ставка складає 1% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365% річних.
Відповідно до п.8.5.1 за період з 11.09.2024 до 11.10.2024 року кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 30% від розміру Базової процентної ставки, та протягом даного періоду застосовується щоденна процентна ставка -0,70%.
Відповідно до 8.5.2 у разі вчинення позичальником продовження дисконтного кредитного періоду один чи декілька разів, кредитодавець надає позичальнику знижку у розмірі 0% від розміру Базової процентної ставки та у вказаний період проценти нараховуються за індивідуальною процентною ставкою 1% в день.
Пунктом 11.1 визначено що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання.
Як вбачається з розрахунків заборгованості позичальник протягом першого Дисконтного періоду (за період з 11.09.2024 року по 11.10.2024 року, процентна ставка 0,70%) здійснив оплату процентів на суму 2751,00 грн тим самим здійснив продовження дисконтного періоду ще на 30 днів до 10.11.2024 року. Та відповідно до 8.5.2 у вказаний період кредитодавцем застосовувалась Індивідуальна процентна ставка 1,00%. Надалі також здійснював сплату заборгованості за процентами чим здійснював продовження дисконтного періоду зокрема: 12.11.2024 року сплатив 4192,00 грн чим продовжив дію дисконтного періоду до 12.11.2024 року. Після цього відповідачем не було здійснено вчасно оплати усіх нарахованих процентів та 12.11.2024 року строк Дисконтного періоду закінчився, та проценти за користування кредитним коштами були нараховані на підставі п.8.3 та 11.1 кредитного договору, застосовуючи Базову процентну ставку 1,00%.
08.06.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» повідомило ОСОБА_1 шляхом надсилання листа на його електронну пошту про дострокове розірвання кредитного договору №672593303 від 11.09.2024 на підставі пунктів 7.2.2., 9.1.1.7. з 08.06.2025 року та необхідність оплати всієї суми заборгованості.
Як вбачається із розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Таліон Плюс» проценти нараховувались виключно до07.06.2025 року тобто в межах строку кредитування, після вказаної дати проценти позивачем не нараховувались.
Отже, розмір нарахованих процентів за кредитним договором №672593303 від 11.09.2024 року повністю узгоджується із розрахунками заборгованості долученим позивачем до матеріалів справи та умовами кредитного договору.
Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Тому колегія суддів вважає, що вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий узгоджується з умовами кредитного договору.
Доводи апеляційної щодо неправомірності нарахування відсотків є безпідставними, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до статтей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умовами кредитного договору.
Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з можливим порушенням вимог Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з даними розрахунку заборгованості, відповідачка частково погашала заборгованість, а саме: 11.10.2024 року – 2751,00 грн, 12.11.2024 року – 4192,00 грн, 24.12.2024 року – 3275,00 грн, 31.12.2024 року -3275,00 грн, що свідчить про визнання факту укладання договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається будь-яких порушень умов кредитного договору щодо порядку та строків нарахування заборгованості.
Крім того, відповідачка не зверталась до суду із відповідним позовом щодо визнання недійсним чи неукладеним кредитний договір чи будь-яких його умов.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Берестинського районного суду Харківської області від 09 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О.Ю. Тичкова

Судді           В.Б. Яцина

О.В. Маміна