ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14543/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:
позивача - не з`явилися, 
відповідача-1 - Лук`яненко І. С. (прокурор), 
відповідача-2 - не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімплюс"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 (колегія суддів: Ходаківська І. П. - головуюча, Демидова А. М., Євсіков О. О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 (суддя Пукшин Л. Г.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімплюс"
до: 1) держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора; 2) держави Україна в особі Державної казначейської служби України
про відшкодування 3 000 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промхімплюс" (далі - ТОВ "Промхімплюс") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування 3 000 000,00 грн моральної шкоди.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Промхімплюс" обґрунтовані тим, що позивач 07.01.2025 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою від 07.01.2025 № 7-01 про вчинення суддею Господарського суду Миколаївської області Семенчук Н. О. та суддями Південно-західного апеляційного господарського суду: Ярош A. І, Дібровим Г. І., Принцевською Н. М. тяжкого злочину, передбаченого частиною 3 статті 206, частиною 4 статті 382 Кримінального кодексу України, а також кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 356, частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України. Однак, за доводами ТОВ "Промхімплюс", станом на 14.11.2025 уповноважена особа Офісу Генерального прокурора не внесла відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої 07.01.2025 заяви від 07.01.2025 № 7-01. Така бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора, за доводами позивача, спричинила ТОВ "Промхімплюс" моральну шкоду в розмірі 3 000 000,00 грн.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2026, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 910/14543/25, відмовлено в задоволенні позову ТОВ "Промхімплюс".

2.2. Господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову ТОВ "Промхімплюс", виходили з того, що позивач не довів тих обставин, з якими пов`язував свої позовні вимоги. Так, за висновками судів, ТОВ "Промхімплюс" на підставі належних і допустимих доказів не довело того, що під час розгляду уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора заяви позивача від 07.01.2025 № 7-01 були допущені порушення норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення ТОВ "Промхімплюс" моральної шкоди. При цьому, як зазначили господарські суди попередніх інстанцій, позивач у цьому випадку не довів заподіяння ТОВ "Промхімплюс" як юридичній особі немайнової шкоди у зв`язку з приниженням його ділової репутації. Крім того, суди попередніх інстанцій установили, що позивач не надав будь-яких доказів щодо прийняття уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора рішень, вчинення дій чи бездіяльності, внаслідок яких ТОВ "Промхімплюс" було завдано моральну шкоду.

Крім того, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, встановив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 757/6309/25-к, яка набрала законної сили, залишено без задоволення скаргу директора ТОВ "Промхімплюс" на бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора, що полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення від 07.01.2025 № 7-01. При цьому слідчий суддя в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 757/6309/25-к, аналізуючи зміст заяви директора ТОВ "Промхімплюс" від 07.01.2025 № 7-01 про можливе вчинення, на думку заявника, суддею Господарського суду Миколаївської області та суддями Південно-західного господарського апеляційного суду кримінального правопорушення, дійшов висновку про те, що ця заява містить загальні відомості та суб`єктивну оцінку дій суддів і не містить викладу обставин про вчинення кримінальних правопорушень, оскільки відсутні фактичні обґрунтовані обставини, які би вказували на склад кримінального правопорушення в діях суддів, а зміст заяви від 07.01.2025 № 7-01 фактично зводиться до незгоди з прийнятими судовими рішеннями та процесуальними діями суддів. За висновком слідчого судді, оскільки заява директора ТОВ "Промхімплюс" від 07.01.2025 № 7-01 не містить жодних фактів, які би вказували на вчинення кримінальних протиправних дій, а містить лише думку та твердження скаржника про вчинення кримінального правопорушення, то така заява не може вважатися заявою про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей із цієї заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань. З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд виснував, що в цьому випадку права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені, що, за висновком апеляційного господарського суду, є достатньою та самостійною підставою для відмови в позові.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 та рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі № 910/14543/25, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Промхімплюс" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, а справу № 910/14543/25 передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Промхімплюс" зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Промхімплюс", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ТОВ "Промхімплюс" зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили положення статей 77, 236 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували частину 1 статті 6, статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 2 статті 3, частину 2 статті 19 Конституції України та не врахували висновків, викладених Судовою палатою в кримінальних справах Верховного Суду України у висновку від 01.07.2013 щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства.

Крім того, скаржник покликається на неврахування господарськими судами рішень Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 у справі "Михалкова та інші проти України", від 07.02.2017 у справі "Лашманкін та інші проти Росії", рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003.

При цьому, за доводами ТОВ "Промхімплюс", господарські суди попередніх інстанцій установили обставини справи на підставі недопустимих доказів. 

3.4. Офіс Генерального прокурора у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ТОВ "Промхімплюс" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

3.5. 27.05.2026 до Верховного Суду від ТОВ "Промхімплюс" надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. 

3.6. 17.06.2026 до Верховного Суду від ТОВ "Промхімплюс" надійшла відповідь на відзив Офісу Генерального прокурора. ТОВ "Промхімплюс", зокрема, зазначає, що Офіс Генерального прокурора вніс до відзиву на касаційну скаргу неправдиві відомості. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ "Промхімплюс" звернулося до уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора із заявою від 07.01.2025 № 7-01 про вчинення суддею Господарського суду Миколаївської області Семенчук Н. О. та суддями Південно-західного апеляційного господарського суду Ярош A. І, Дібровим Г. І., Принцевською Н. М. тяжкого злочину, передбаченого частиною 3 статті 206, частиною 4 статті 382 Кримінального кодексу України, а також кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 356, частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України.

4.2. Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до відомостей із офіційного сайту Акціонерного товариства "Укрпошта" заява ТОВ "Промхімплюс" від 07.01.2025 № 7-01 надійшла на адресу Офісу Генерального прокурора 25.01.2025.

4.3. Позивач, вважаючи порушеними свої права внаслідок того, що станом на 14.11.2025 уповноважена особа Офісу Генерального прокурора не внесла відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання 07.01.2025 заяви від 07.01.2025 № 7-01 та допустила бездіяльність, звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення 3 000 000,00 грн моральної шкоди. 

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Отже, Верховний Суд із урахуванням приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України під час касаційного провадження здійснює перегляд оскаржуваних судових рішень у межах доводів і вимог касаційної скарги ТОВ "Промхімплюс", які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника відповідача-1, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "Промхімплюс" до держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування 3 000 000,00 грн моральної шкоди.

5.4. Позовні вимоги ТОВ "Промхімплюс" обґрунтовані тим, що позивач 07.01.2025 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою від 07.01.2025 № 7-01 про вчинення суддею Господарського суду Миколаївської області Семенчук Н. О. та суддями Південно-західного апеляційного господарського суду: Ярош A. І, Дібровим Г. І., Принцевською Н. М. тяжкого злочину, передбаченого частиною 3 статті 206, частиною 4 статті 382 Кримінального кодексу України, а також кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 356, частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України. Однак, за доводами ТОВ "Промхімплюс", станом на 14.11.2025 уповноважена особа Офісу Генерального прокурора не внесла відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої 07.01.2025 заяви від 07.01.2025 № 7-01. Така бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора, за доводами позивача, спричинила ТОВ "Промхімплюс" моральну шкоду в розмірі 3 000 000,00 грн.

5.5. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 910/14543/25 по суті позовних вимог, дійшли висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ "Промхімплюс".

5.6. ТОВ "Промхімплюс" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення в цій справі. ТОВ "Промхімплюс", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.7. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.8. ТОВ "Промхімплюс" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили положення статей 77, 236 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували частину 1 статті 6, статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 2 статті 3, частину 2 статті 19 Конституції України та не врахували висновків, викладених Судовою палатою в кримінальних справах Верховного Суду України у висновку від 01.07.2013 щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства.

Крім того, скаржник покликається на неврахування господарськими судами рішень Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 у справі "Михалкова та інші проти України", від 07.02.2017 у справі "Лашманкін та інші проти Росії", рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003.

При цьому, за доводами ТОВ "Промхімплюс", господарські суди попередніх інстанцій установили обставини справи на підставі недопустимих доказів. 

5.9. Верховний Суд, розглянувши доводи ТОВ "Промхімплюс", зазначає, що за змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

5.10. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

5.11. Відповідно до частини 1, пункту 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

5.12. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

5.13. Відповідно до частини 1, пункту 4 частини 2, частин 3- 5 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

5.14. Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

5.15. Згідно із частиною 1 статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

5.16. Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

5.17. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, суд, застосовуючи положення статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Подібні висновки також викладені в постановах Верховного Суду від 19.03.2026 у справі № 910/14605/24, від 19.03.2026 у справі № 910/13546/24.

5.18. Крім того, згідно з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, приписи статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними та передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас цими положеннями статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Подібні висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 19.03.2026 у справі № 910/13546/24.

5.19. Разом із тим господарські суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу по суті позовних вимог ТОВ "Промхімплюс", зазначили, що позивач не довів тих обставин, з якими пов`язував свої позовні вимоги. Так, за висновками судів, ТОВ "Промхімплюс" на підставі належних і допустимих доказів не довело того, що під час розгляду уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора заяви позивача від 07.01.2025 № 7-01 були допущені порушення норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення ТОВ "Промхімплюс" моральної шкоди. 

5.20. При цьому, як зазначили господарські суди попередніх інстанцій, позивач у цьому випадку не довів заподіяння ТОВ "Промхімплюс" як юридичній особі немайнової шкоди у зв`язку з приниженням його ділової репутації. Суди встановили, що позивач не надав будь-яких доказів щодо прийняття уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора рішень, вчинення дій чи бездіяльності, внаслідок яких ТОВ "Промхімплюс" було завдано моральну шкоду.

5.21. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду в апеляційному порядку, встановив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 757/6309/25-к, яка набрала законної сили, залишено без задоволення скаргу директора ТОВ "Промхімплюс" на бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення від 07.01.2025 № 7-01. 

5.22. При цьому слідчий суддя в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 20.02.2025 у справі № 757/6309/25-к, аналізуючи зміст заяви директора ТОВ "Промхімплюс" від 07.01.2025 № 7-01 про можливе вчинення, на думку заявника, суддею Господарського суду Миколаївської області та суддями Південно-західного господарського апеляційного суду кримінального правопорушення, дійшов висновку про те, що ця заява містить загальні відомості та суб`єктивну оцінку дій суддів і не містить викладу обставин про вчинення кримінальних правопорушень, оскільки відсутні фактичні обґрунтовані обставини, які би вказували на склад кримінального правопорушення в діях суддів, а зміст заяви від 07.01.2025 № 7-01 фактично зводиться до незгоди з прийнятими судовими рішеннями та процесуальними діями суддів. 

5.23. За висновком слідчого судді, оскільки заява директора ТОВ "Промхімплюс" від 07.01.2025 № 7-01 не містить жодних фактів, які би вказували на вчинення кримінальних протиправних дій, а містить лише думку та твердження скаржника про вчинення кримінального правопорушення, то така заява не може вважатися заявою про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей із цієї заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань. З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд виснував, що в цьому випадку права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені, що, за висновком апеляційного господарського суду, є достатньою та самостійною підставою для відмови в позові.

5.24. Верховний Суд зазначає, що доводи, викладені в касаційній скарзі ТОВ "Промхімплюс", не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій 

5.25. При цьому колегія суддів зазначає, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та в постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права в подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій ухвалено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли в подібних правовідносинах.

5.26. Тому колегія суддів не може взяти до уваги покликання ТОВ "Промхімплюс" на неврахування судами висновків, викладених Судовою палатою в кримінальних справах Верховного Суду України у висновку від 01.07.2013 щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, оскільки відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому згідно із частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5.27. Крім того, колегія суддів зазначає, що зміст оскаржуваних судових рішень не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним Судовою палатою в кримінальних справах Верховного Суду України у висновку від 01.07.2013 щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства. 

5.28. Верховний Суд також зазначає, що відповідно до частини 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

5.29. Водночас колегія суддів зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням наведених приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з дотриманням приписів процесуального законодавства. 

5.30. Отже, за результатами перегляду оскаржуваних судових рішень Верховний Суд не встановив як порушення господарськими судами попередніх інстанцій положень статей 77, 236 Господарського процесуального кодексу України, так і неправильного застосування судами частини 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статті 3, частини 2 статті 19 Конституції України. 

5.31. Тому колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили положення статей 77, 236 Господарського процесуального кодексу України та неправильно застосували частину 1 статті 6, статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 2 статті 3, частину 2 статті 19 Конституції України.

5.32. При цьому Верховний Суд визнає необґрунтованим покликання скаржника на неврахування судами рішень Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 у справі "Михалкова та інші проти України", від 07.02.2017 у справі "Лашманкін та інші проти Росії", рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003, оскільки, як установив апеляційного господарський суд, у цьому випадку права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені. Натомість скаржник у касаційний скарзі не спростував такого висновку апеляційного господарського суду. 

5.33. При цьому зміст оскаржуваних судових рішень не свідчить про їх невідповідність рішенням Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 у справі "Михалкова та інші проти України", від 07.02.2017 у справі "Лашманкін та інші проти Росії", рішенню Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003.

5.34. Верховний Суд, розглянувши доводи ТОВ "Промхімплюс" про те, що господарські суди попередніх інстанцій установили обставини справи на підставі недопустимих доказів, зазначає таке. 

5.35. Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5.36. Верховний Суд також зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.05.2026 у справі № 904/1147/24, від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23.

5.37. Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, відповідно до принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України) обов`язок із доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

5.38. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.05.2026 у справі № 904/1147/24, від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23.

5.39. Основні положення про докази та доказування, наведені в главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

5.40. При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

5.41. Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5.42. Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

5.43. Колегія суддів зазначає, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

5.44. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

5.45. Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

5.46. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

5.47. Верховний Суд також зазначає, що недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.05.2026 у справі № 904/1147/24, від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23.

5.48. При цьому встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19, постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 10.03.2026 у справі № 910/3279/25, від 03.03.2026 у справі № 902/1024/24.

5.49. Проте скаржник у цьому випадку не довів установлення господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи на підставі недопустимих доказів. Тому колегія суддів не може взяти до уваги доводи ТОВ "Промхімплюс" про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, встановили обставини справи на підставі недопустимих доказів.

5.50. Таким чином, наведені ТОВ "Промхімплюс" підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цих підстав. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову ТОВ "Промхімплюс".

5.51. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються. 

5.52. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами попередніх інстанцій при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

5.53. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду 

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати 

Оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору, то судові витрати зі сплати судового збору не розподіляються.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімплюс" залишити без задоволення. 

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 у справі № 910/14543/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак