Справа №592/3515/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2422/26 	
Категорія - 76 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Сізова Д.В.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2026 року, у складі судді Онайко Р.А., постановлену у місті Суми, повний текст складений 01 червня 2026 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення заборгованості по заробітній платі,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2026 позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України з мотивів неусунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, які полягали у несплаті судового збору за позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2026 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що:
- судом порушено порядок повідомлення про судове засідання, призначене на 01.06.2026: всупереч ст. 128 ЦПК України судова повістка на вказану дату йому не надсилалася, доказів належного повідомлення позивача про дату, час і місце цього засідання матеріали справи не містять, а тому неявка позивача була зумовлена поважною причиною;
- застосування наслідків у вигляді залишення позову без розгляду через неявку позивача можливе лише за умови повторної неявки належним чином повідомленого позивача, тоді як засідання 01.06.2026 було першим засіданням після постановлення ухвали від 18.05.2026, на яке позивача не викликали;
- судом порушено процесуальні строки, передбачені ст. 185, ч. 11 ст. 187, ст. 210 ЦПК України щодо розгляду трудових спорів у розумні строки, що, на думку скаржника, призвело до невиправданого затягування розгляду справи та обмеження його права на доступ до правосуддя, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» до суду апеляційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення належних йому виплат при звільненні.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 18 травня 2026 року позовну заяву після відкриття провадження залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зокрема щодо сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні або зазначення підстав звільнення від його сплати, а також подання обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум та усунення інших недоліків позовної заяви.
Копію зазначеної ухвали позивач отримав 21 травня 2026 року через електронний кабінет. 22 травня 2026 року він подав до суду заяву про незгоду з ухвалою, однак вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви не виконав.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 червня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини перша і четверта статті 367 ЦПК України).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду. Зазначає, що не був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 01 червня 2026 року, оскільки суд не надсилав йому судової повістки, а в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення. Вважає, що за таких обставин суд безпідставно застосував положення статті 257 ЦПК України, оскільки залишення позову без розгляду можливе лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача. Також апелянт стверджує про порушення судом вимог статей 185, 187 та 210 ЦПК України, штучне затягування розгляду трудового спору та обмеження його права на доступ до правосуддя, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Колегія суддів частково погоджується із цими доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до частини одинадцятої статті 187 ЦПК України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Як вбачається із матеріалів справи за результатами судового засідання 18.05.2026 суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, запропонував позивачу ОСОБА_1 усунути недоліки поданої ним позовної заяви, які полягали у несплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку або зазначити підстави звільнення від сплати судового збору, надавши відповідні докази.
Із довідки про доставку електронного документу виходить, що ухвала від 18.05.2026 була надіслана до електронного кабінету ОСОБА_1 і доставлена 21.05.2026 (а.с. 33).
22.05.2026 позивач подав суду заяву, у якій заперечував проти залишення позовної заяви без руху, посилаючись на те, що після відкриття провадження суд не мав підстав повторно перевіряти відповідність позовної заяви вимогам процесуального закону, а постановлення відповідної ухвали порушує його право на судовий захист.
01.06.2026 суд першої інстанції у складі судді Онайка Р.А. при секретарі судового засідання Зінченка Г.С. провів підготовче засідання, під час якого оголошено, що сторони у судове засідання не з`явилися, після чого суд першої інстанції оголосив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до АТ СМНВ «Інжиніринг» без розгляду. 
За змістом статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
Разом із цим матеріалами справи достовірно підтверджується, що позивач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце відкритого судового засідання, яке відбулося 01.06.2026, під час якого позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі.
Відповідно до пункту 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що судом порушено порядок повідомлення про судове засідання, призначене на 01.06.2026, а відтак цю справу розглянуто за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду. 
Крім цього, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що після відкриття провадження у справі було встановлено подання позову без додержання вимог статей 175, 177 ЦПК України. Ухвалою від 18 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки, зокрема сплатити судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні або надати докази наявності підстав для звільнення від його сплати. Суд установив, що копію зазначеної ухвали позивач отримав 21 травня 2026 року через електронний кабінет, однак у визначений строк її вимог не виконав. Подана 22 травня 2026 року заява містила лише незгоду позивача з ухвалою про залишення позову без руху та не свідчила про усунення виявлених недоліків. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.
Водночас дослідженням технічного запису судового засідання Ковпаківського районного суду міста Суми за 18.05.2026, апеляційним судом встановлено те, що у розрахунок майнових вимог ОСОБА_1 у загальній сумі 366 884 грн, входить:
- заборгованість із заробітної плати, розрахованої, зокрема з червня 2024 року по 01 грудня 2025 року (на загальну суму 130 431 грн.,), а також з грудня 2025 року по лютий 2026 року, у т.ч. 9111 грн за січень і 27 608 грн за лютий 2026 року; 
- грошова компенсація за відпустки за період з 2022 по 2026 роки; 
- тримісячний середній заробіток у зв`язку із звільненням за частиною третьою статті 38 КЗпП на загальну суму 27763,30 грн; 
- середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за твердженням позивача, підлягає стягненню відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП.
Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Тобто, усупереч висновкам суду першої інстанції, позивач у підготовчому засіданні взагалі не зазначав, що сума, яку він просить суд стягнути з відповідача містить 100000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці» та складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат. До основної заробітної плати належить винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, до додаткової - винагорода за працю понад установлені норми, трудові успіхи, особливі умови праці, зокрема доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати охоплюють винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсаційні й інші виплати, які не передбачені актами законодавства або здійснюються понад установлені ними норми.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, за своєю правовою природою є заробітною платою, право на отримання якої виникає у працівника, незаконно позбавленого можливості виконувати трудову функцію не з власної вини. Така виплата є державною гарантією в оплаті праці та входить до структури заробітної плати.
Частина друга статті 235 КЗпП стосується середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник внаслідок незаконного звільнення до моменту ухвалення рішення судом, у той час як частина п`ята цієї статті унормовує виплату за весь період затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця, оскільки у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Також у справі № 755/12623/19 зазначено, що правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті п`ятої Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 з підстав несплати останнім судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку позивач не заявляв у своєму позові.
Інші доводи апеляційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та на правильність вирішення питання про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали не впливають, оскільки встановлені колегією суддів порушення норм процесуального права є достатніми підставами для направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, та якщо такий учасник обґрунтовує апеляційну скаргу зазначеною обставиною.
За правилами пункту 6 частини першої статті 374 та пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо порушення норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи, що суд першої інстанції розглянув питання про залишення позовної заяви без розгляду за відсутності позивача, який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а також помилково виходив із наявності підстав для залишення позову без розгляду через несплату судового збору за позовну вимогу, за яку позивач не був зобов`язаний сплачувати судовий збір, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги.
За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу Ковпаківського районного суду міста Суми від 01 червня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 258, 259, 263, 359, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ковпаківського районного суду міста Суми від 01 червня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: А.П. Сидоренко 

Д.В. Сізов