| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/22590/25 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: - Осіпової О.О.,
суддів: - Златіна С.В., Воловика С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,- 

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті з 01 березня 2024 року пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 р. № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення 2022 році» (далі - Постанова № 118), з урахуванням індексації, постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі - Постанова № 168), з урахуванням індексації, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат і додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств наведення у 2024 році» (далі - Постанова № 185) та з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (далі - Постанова № 713);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити з 01 березня 2024 року позивачу пенсію без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації, передбаченої Постановою № 118, з урахуванням індексації, Постановою № 168, з урахуванням індексації, передбаченої Постановою № 185 та з урахуванням щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2 000 грн, передбаченої Постановою № 713, виходячи з розміру грошового забезпечення, встановленого на підставі рішення суду від 24 червня 2024 року по справі № 320/3360/24, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 р., адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн до призначеної пенсії, відповідно до Постанови № 713, починаючи з 01 грудня 2024 року;
- визнано протиправними дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії позивачу максимальним розміром, тобто, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи, з 01 березня 2024 року та з 01 грудня 2024 року;
- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, починаючи з 01 березня 2024 року, враховуючи індексацію пенсії згідно з Постановою № 118, Постановою № 168, Постановою № 185, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, починаючи з 01 грудня 2024 року, з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн до призначеної пенсії, відповідно до Постанови № 713, враховуючи індексацію пенсії згідно з Постановою № 118, Постановою № 168, Постановою № 185, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум;
- у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено;
- стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 000 грн.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 р., відповідач подав апеляційну скаргу.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування вимог зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Вказує, що після визнання протиправними та нечинними п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103) нових нормативно-правових актів щодо проведення перерахунку пенсій Кабінетом Міністрів України не приймалося, а тому підстав для проведення нового перерахунку пенсії немає. Крім того, апелянт зазначає, що оскільки пенсія позивача після 01.03.2018 була перерахована на виконання судового рішення із збільшенням її розміру більш ніж на 2000 грн, підстави для встановлення щомісячної доплати, передбаченої Постановою № 713, відсутні, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у зразковій справі № 400/6254/24. 
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Неподання відзиву відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції та розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Апеляційний розгляд справи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), починаючи з 01 грудня 2006 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 320/3360/24: відповідача зобов`язано з 01 квітня 2019 року перерахувати та виплатити пенсію позивачу на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 червня 2023 року № 06/11132, виданої станом на 05 березня 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону № 2262-XII та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), та здійснити виплату з 01 квітня 2019 року, з урахуванням виплачених сум.
Судом встановлено, що відповідачем після виконання рішення суду у листопаді 2024 року не нараховувалась та не виплачувалась щомісячна доплата до пенсії у розмірі 2 000 грн відповідно до Постанови № 713.
Крім того, з копії розрахунку пенсії по інвалідності по пенсійній справі станом на 01 березня 2024 року вбачається, що відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, з урахуванням індексації базового ОСНП 2022 (20 129,73*0,1400) у розмірі 2 818 грн 16 коп, базового ОСНП 2023 (22 947,89*0,1970) у розмірі 1 500 грн, індексації базового ОСНП 2024 (24 447,89*0,0796) у розмірі 1 500 грн, після якого підсумок пенсії з надбавками становив 25 947 грн 89 коп., до виплати - 23 610 грн, тобто, обмежений десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
У зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням нарахованих сум індексації та нарахувати й виплатити щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2 000 грн відповідно до Постанови № 713, починаючи з 01 березня 2024 року.
Відповідач листом від 10 лютого 2025 року № 6309-2021/К-02/8-2600/25 повідомив позивача про те, що з 01 липня 2021 року позивачу встановлено щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2 000 грн відповідно до Постанови № 713, після виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 320/3360/24 у листопаді 2024 року, збільшення розміру пенсії позивача перевищило 2 000 грн, у зв`язку з чим нарахування та виплата щомісячної доплати до пенсії були припинені. Крім того, у листі зазначено, що позивачу на виконання вимог Постанов № 118, № 168, та № 185 проведено індексацію у тому числі у 2024 році. Також зазначено, що оскільки рішенням суду не зобов`язано відповідача проводити перерахунок пенсії позивача без обмеження максимальним розміром, розмір пенсії визначається з урахуванням обмеження максимальним розміром відповідно до ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України визначаються Законом № 2262-ХІІ.
Згідно зі ст. 13 Закону № 2262-ХІІ передбачено призначення пенсій за вислугу років. Також нормами Закону № 2262-ХІІ визначений перерахунок раніше призначених пенсій.
Відповідно до положень ст. 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. 
При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
З метою поетапного зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, призначених військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), поліцейським та деяким іншим особам, та до прийняття Верховною Радою України законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців і деяких інших осіб Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 713.
Так, п. 1 Постанови № 713 встановлено з 01 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 01 березня 2018 року відповідно до Закону № 2262-ХІІ (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до ст. 13, 21 і 36 Закону станом на 01 березня 2018 року, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до ст. 13, 21 і 36 Закону.
Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 01 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до ст. 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 01 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абз. 1 цього пункту.
Особам, зазначеним в абз. 1 і 2 цього пункту, пенсії яких переглядалися (перераховувалися) після 01 березня 2018 року (крім перерахунку пенсій на виконання Закону України від 24 березня 2022 року № 2146-IX "Про внесення змін до Закону № 2262-ХІІ щодо пенсій в разі втрати годувальника"), щомісячна доплата, встановлена абз. 1 і 2 цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абз. 1 цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.
Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 01 липня 2021 року.
Відповідно до п. 3 Постанови № 713 доручено Пенсійному фонду України забезпечити встановлення з 01 липня 2021 року виплат, передбачених п. 1 і 2 цієї постанови, а також виплат, передбачених абз. 2 п. 1 постанова Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" (далі - Постанова № 656) для учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності, за матеріалами пенсійних справ.
Як вже було зазначено судом, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду м. Києва від 24 червня 2024 року у справі № 320/3360/24 відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум, у зв`язку з чим нарахування та виплата щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн відповідно до вимог Постанови № 713, з 01 грудня 2024 року були припинені.
Суд зазначає, що у подібних правовідносинах у постанові від 08 листопада 2022 року у справі № 420/2473/22 Верховний Суд дійшов висновку, що аналіз наведених норм права, а також мети прийняття Урядом України Постанови № 713 свідчить про те, що перерахунок пенсії, проведення якого згідно з абз. 3 п. 1 Постанови № 713 є обставиною, що виключає можливість нарахування щомісячної доплати у розмірі 2000 грн до розмірів пенсій, визначених відповідно до ст. 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ має бути обумовлений підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом на підставі нормативно-правого акта компетентного органу, оскільки в такий спосіб досягається мета, яка слугувала підставою для ухвалення Постанови № 713, а саме зменшення диспропорцій в розмірах пенсій, визначених на законних підставах. Натомість перерахунок пенсії, проведений на виконання судового рішення з метою усунення порушеного права особи на належний розмір пенсії, право на отримання якої у неї винило до 01 березня 2018 року, не є перерахунком пенсії у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії.
Таким чином, перерахунок пенсії позивачу, проведений відповідачем на виконання судового рішення з метою усунення порушеного його права на належний розмір пенсії, право на отримання якого у нього виникло до 01 березня 2018 року, не є перерахунком пенсії у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії, що свідчить про наявність у позивача права на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2 000 грн відповідно до Постанови № 713, яка має виплачуватись для досягнення мети прийняття Постанови № 713 - поетапного зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених до 01 березня 2018 року.
Вказана позиція висловлена Верховним Судом й у постанові від 02 березня 2023 року у справі № 600/870/22-а, для відступу від якої у суду в даному випадку відсутні правові підстави.
Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).
01 січня 2008 року набрав чинності Закон України від 28.12.2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI), яким ст. 43 Закону № 2262-XII було доповнено новою частиною, відповідно до якої максимальний розмір пенсій, призначених за даним Законом (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, що встановлена абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначені зміни і доповнення до ст. 43 Закону № 2262-XII були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України установлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
01 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України від 08.07.2011 № 3668-VІ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон № 3668-VІ), яким фактично було введено в дію обмеження граничного розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-XII, шляхом викладення ч. 5 ст. 43 Закону № 2262-XII у новій редакції, за якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII), яким доповнено ч. 5 ст. 43 Закону № 2262-XII і визначено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.
У подальшому до Закону № 2262-XII були внесені додаткові зміни та доповнення, у зв`язку з чим ч. 5 ст. 43 Закону № 2262-XII, яка була викладена в редакції Закону № 3668-VI та доповнена Законом № 911-VIII, стала ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.
Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII (в редакції Законів № 3668-VI та № 911-VIII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 зазначені вище положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Згідно з п. 2 резолютивної частини зазначеного рішення Конституційного Суду України визначено, що ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII є такою, що втратила чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі -Закон № 1774-VІІІ), яким до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII були внесені зміни - слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
З огляду на рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, зміни, що полягають у зміні слів та цифр, які були внесені Законом № 1774-VIII до визнаної неконституційною (фактично відсутньої на час внесення цих змін) норми Закону № 2262-XII (ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII), є нереалізованими.
Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку про те, що протягом 2017 року ст. 43 Закону № 2262-XII не передбачала положень про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Отже, внесені Законом № 1774-VIII зміни та доповнення до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною та втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для вказаного вище обмеження пенсії.
Аналогічна за змістом правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17, від 21 грудня 2021 року у справі № 120/3552/21-а, від 26 січня 2022 року у справі № 569/2950/17, від 27 січня 2022 року у справі № 240/7087/20, тощо.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року (дня ухвалення рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016) ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII втратила чинність.
При цьому положення ст. 2 Закону № 3668-VI, які фактично дублюють ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, змін не зазнали.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне чи множинне тлумачення, мають завжди трактуватися на користь особи.
У постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі № 822/524/18 Великою Палатою Верховного Суду, із посиланням на положення ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок про те, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" стосовно захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно зі ст. 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» вказав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають саме норми Закону № 2262-XII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 04 липня 2023 року у справі № 420/10528/21, від 23 січня 2024 року у справі № 160/17347/22 від 27 березня 2024 у справі № 620/4764/21.
Водночас, як вже неодноразово зазначалося судом, ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсій, втратила чинність з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року у справі № 7-рп/2016, а зміни, що були внесені Законом № 1774-VIII до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, самі по собі не створюють підстав для вказаного вище обмеження пенсії.
Відповідно до ст. 2 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) пенсії є одним із об`єктів індексації грошових доходів населення. У вказаній статті також зазначено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
16 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 118, п. 2 якої установлено, що з 01 березня 2022 року розміри пенсій, призначених відповідно до ст. 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2021 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абз. 2 п. 1 вказаної постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
24 лютого 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, п. 2 якої установлено, що з 01 березня 2023 р. розміри пенсій, призначених відповідно до ст. 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п. 2 Постанови № 118 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2022 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений п. 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених п. 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
23 лютого 2024 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 185, п. 2 якої установлено, що з 01 березня 2024 р. розміри пенсій, призначених відповідно до ст. 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до п. 2 Постанови № 118 та п. 2 Постанови № 168 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2023 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений п. 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених п. 3 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.
Разом з тим, як вже зазначалось судом, з 20 грудня 2016 року ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яка визначала максимальний розмір пенсії військовослужбовців, втратила чинність на підставі рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016.
Наведене в сукупності свідчить, що призначена позивачеві відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсія не підлягає обмеженню максимальним розміром.
Суд повторно наголошує, що Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин в частині визначення максимального розміру пенсій військовослужбовців та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Враховуючи вищезазначене, норми Постанов № 118 № 168 та № 185 неможливо застосувати в частині проведення індексації саме в межах максимального розміру пенсій військовослужбовців, оскільки жодним спеціальним законом таких обмежень на сьогодні не встановлено. Суд також зазначає, що фактично індексація пенсії позивача не відбулася, оскільки обмеженням максимальним розміром знівельовано формально здійснену в перерахунку пенсії індексацію.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені ст. 315 КАС України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.О. Осіпова

Суддя С.В. Златін

Суддя С.В. Воловик