ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 
м. Київ

справа №640/14683/21
адміністративне провадження №К/990/48755/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Мацедонської В.Е., Смоковича М.І., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Головенка О.Д., і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Мєзєнцева Є.І., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В.,
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку (далі - Фонд) звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський РВДВС у місті Києві, відповідач), у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського РВДВС у місті Києві щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин); 
- зобов`язати Шевченківський РВДВС у місті Києві невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII та вжити всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII.
ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Київський окружний адміністративний суд рішенням від 15 травня 2025 року в задоволенні позову відмовив.
3. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 03 листопада 2025 року апеляційну скаргу Фонду залишив без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року - без змін.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. Фонд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не передаючи справу на новий розгляд. 
5. Як підставу оскарження судових рішень Фонд визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Указав на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, неврахування висновків щодо застосування положень пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, викладених у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року в справі №127/376/18 та Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі №487/3335/13-ц. Також у касаційній скарзі скаржник послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постановах від 11 квітня 2018 року в справі №910/12294/16 та від 18 квітня 2018 року в справі №910/8132/17.
Фонд, серед іншого, зазначив, що матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 підтверджують, що всі заходи примусового виконання відповідачем вчиняються відносно юридичної особи - ПАТ «Банк Михайлівський» (код ЄДРПОУ 38619024). Водночас виконавчі провадження, які відкриті на підставі виконавчих документів про стягнення коштів, за якими в графі «Найменування боржника» зазначено Уповноважена особа на ліквідацію неплатоспроможного банку, а в графі «Код ЄДРПОУ» зазначено код ЄДРПОУ неплатоспроможного банку, підлягають закінченню на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, оскільки задоволення таких майнових вимог проводиться за рахунок банку в порядку, визначеному Законом України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
IV. Рух справи у суді касаційної інстанції
6. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Желєзного І.В., суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е. ухвалою від 16 грудня 2025 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
7. Від Шевченківського РВДВС у місті Києві відзиву на касаційну скаргу не надійшло. 
8. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2026 року, який здійснено на підставі розпорядження в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01 червня 2026 року №599/0/78-26 (у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 29 травня 2026 року №1056/0/15-26 «Про тимчасове відсторонення судді Верховного Суду Желєзного І.В. від здійснення правосуддя» та на підставі службової записки секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Мельник-Томенко Ж.М. від 01 червня 2026 року №330/0/64-26 про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ), для розгляду справи №640/14683/21 (провадження №К/990/48755/25) визначено новий склад колегії суддів: Кашпур О.В. (головуючий суддя, суддя-доповідач), Смокович М.І., Мацедонська В.Е.
9. Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. ухвалою від 08 червня 2026 року прийняв до провадження справу №640/14683/21, а ухвалою від 16 липня 2026 року призначив її до розгляду в порядку письмового провадження з 17 липня 2026 року. 
V. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
10. У Шевченківському РВДВС у місті Києві перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (код ЄДРПОУ 38619024) на користь Шевченківського РВДВС у місті Києві витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн.
11. 13 травня 2021 року на адресу Шевченківського РВДВС у місті Києві направлено заяву від 12 травня 2021 року №230-60-114/21 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII та вжиття всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII. 
12. Указуючи на те, що Шевченківський РВДВС у місті Києві проігнорував подану заяву, не вирішив питання про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII та не вжив всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII, Фонд звернувся до суду з цим позовом.
VІ. Джерела права й акти їхнього застосування
13. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14. Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
15. За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
16. У статті 3 Закону №1404-VIII визначено рішення, що підлягають примусовому виконанню (виконавчі документи).
17. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
18. У статті 18 Закону №1404-VIII окреслено обов`язки і права виконавців, а також обов`язковість вимог виконавців. 
19. За приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
20. Відповідно до статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
21. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.
22. Відповідно до частин другої та четвертої статті 39 Закону №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
23. У статті 40 Закону №1404-VIII окреслено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа. 
24. За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон №2121-III - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.
25. У пункті 17 частини першої статті 2 Закону №4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
VІІ. Позиція Верховного Суду
26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України). 
28. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).
29. Касаційне провадження у справі №640/14683/21 відкрите з метою перевірки наведених Фондом у касаційній скарзі доводів, зокрема з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
30. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги і оскаржуваним рішенню Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
31. Так, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII. 
32. У заяві від 12 травня 2021 року №230-60-114/21 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII та вжиття всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII, Фонд повідомив Шевченківський РВДВС у місті Києві про те, що 12 липня 2016 року Національним банком України прийнято постанову №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»» і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку».
33. Відмовляючи у задоволенні позову Фонду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону №1404-VIII, за заявою боржника.
34. Суди попередніх інстанцій констатували, що, виходячи з положень профільного законодавства, «уповноважена особа» в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник.
Отже, «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин у системі гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що, ототожнення вказаних понять не допускається, а вказані особи не можуть ототожнюватись в межах виконавчого провадження як уособлення однієї особи.
Згідно даних виконавчого провадження НОМЕР_1, боржником у цьому виконавчому провадженні є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».
При цьому положення пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII розповсюджується на правовідносини, у яких боржником є саме банк.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 червня 2020 року в справі №826/17170/16.
Також схожий висновок щодо неможливості закінчення виконавчого провадження у випадку прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника викладений Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року в справі №826/9723/16.
З огляду на зазначене, оскільки в межах виконавчого провадження боржником є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», а не банк (юридична особа), суди дійшли висновку, що норми пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість вказані норми підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію. Таким чином, у відповідача не було правових підстав для закінчення виконавчого провадження за заявою боржника.
35. Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 25 листопада 2021 року в справі №924/92/20, від 19 березня 2025 року в справі №712/11422/17, від 26 вересня 2025 року в справі №761/13905/20, зазначав про те, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню. 
36. Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2025 року в справі №761/13905/20 вказав, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з передбачених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII підстав.
37. Також у постанові від 26 вересня 2025 року в справі №761/13905/20 Верховний Суд, проаналізувавши приписи статті 2 Закону №2121-III та пункту 17 частини першої статті 2 Закону №4452-VI, констатував, що уповноважена особа в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник, а тому «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин у системі гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що, ототожнення вказаних понять не допускається, а вказані особи не можуть ототожнюватись в межах виконавчого провадження як одна особа.
38. Про те, що «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин у системі гарантування вкладів фізичних осіб, а тому їх не можна ототожнювати, Верховний Суд зазначав й у постановах від 19 грудня 2019 року в справі №826/14741/17, від 02 жовтня 2024 року в справі №920/1042/22, від 22 вересня 2025 року в справі №920/1042/22.
39. Згідно із висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2025 року в справі №761/13905/20, для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за пунктом 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, боржником у спорі має бути саме банк як юридична особа, ліцензію якого було відкликано за рішенням, прийнятим Національним банком України.
40. Отже, вирішуючи спір у справі №640/14683/21, суди першої та апеляційної інстанцій, врахувавши практику Верховного Суду, правильно виходили з того, що приписи пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII (аналогічні приписам пункту 3-1 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин у справах №826/9723/16, №826/17170/16, який втратив чинність на підставі Закону №1404-VIII) поширюються на правовідносини, у яких боржником є саме банк. Тобто норма пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII підлягає застосуванню у разі, коли боржником виступає банк, а не уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його ліквідацію.
41. Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі №910/12294/16, від 18 квітня 2018 року в справі №910/8132/17 та від 03 жовтня 2018 року в справі №487/3335/13-ц, які, на думку скаржника, мали б бути враховані судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних у справі №640/14683/21 судових рішень щодо застосування норми права, не є слушними, оскільки Велика Палата Верховного Суду в указаних постановах не застосовувала норму пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, не формувала висновку щодо застосування цієї правової норми. 
42. Щодо посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2021 року в справі №127/376/18, які, на переконання скаржника, також мали б бути враховані судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних у справі №640/14683/21 судових рішень, Суд зауважує, що у цій справі Верховний Суд, проаналізувавши норму пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, зазначив, що обов`язок державного виконавця закінчити виконавче провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника передбачений спеціальним законом, який визначає права та обов`язки державного виконавця. Скарга на дії державного виконавця у справі №127/376/18 заявником була обґрунтована тим, що остаточне судове рішення (про стягнення з банку на користь позивача (заявника) грошових коштів за договорами банківського вкладу, процентів на банківський вклад, а також 3% річних) набрало законної сили, тому закінчення без виконання виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII є порушенням його права на доступ до суду та права на мирне володіння майном. За встановлених обставин у справі №127/376/18 Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про наявність у державного виконавця правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, який, серед іншого, виходив із того, що відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача (банку) та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом №4452-VI. Верховний Суд, серед іншого, зауважив, що заявник не позбавлений права на отримання від банку, який є боржником і перебуває у процесі ліквідації, стягнутих судовим рішенням сум заборгованості за договором банківського вкладу, однак повернення вказаних коштів повинно відбуватись відповідно до положень Закону №4452-VI, який є спеціальним і підлягає пріоритетному застосуванню відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Тож випливає, що у справі №127/376/18 спір розглянутий за інших фактичних обставин. Обставини цієї справи відрізняються від обставин справи №640/14683/21, що розглядається. Відтак, посилання скаржника на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2021 року в справі №127/376/18 щодо застосування норми права, за вказаних обставин, є помилковими. 
43. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з того, що приписи пункту 4 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII поширюються на правовідносини, у яких боржником за виконавчим документом є банк, щодо якого Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію. Водночас, як указали суди, боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_1 є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», а не банк (юридична особа). 
44. Про те, що у Шевченківському РВДВС у місті Києві перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення коштів з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (код ЄДРПОУ 38619024) на користь Шевченківського РВДВС у місті Києві зазначив Фонд у позовній заяві та заяві від 12 травня 2021 року №230-60-114/21 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1.
45. Натомість згідно із роздруківкою результату пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (АСВП) (дата та час пошуку: 24.05.2021 15:59), доданою до позовної заяви, боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_1 значиться: «Юридична особа. Найменування: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». ЄДРПОУ: 38619024» (а.с. 18). 
46. Відповідно до документа (а.с. 34) із матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1, копії яких відповідач надав до суду першої інстанції, боржником у цьому виконавчому провадженні визначено: «ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Код ЄДРПОУ: 38619024. Адреса: м. Київ, ПРОВУЛОК РИЛЬСЬКИЙ, будинок 10-12/3». Водночас у листі Шевченківського РВДВС у місті Києві від 26 травня 2021 року №86918 зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання постанови №63569925 від 11 листопада 2020 року, виданої Шевченківським РВДВС у місті Києві, про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на користь держави витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн (а.с. 37).
47. Фонд у апеляційній скарзі вказував, що боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_1 є ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», код ЄДРПОУ 38619024, а у касаційній скарзі зазначив, що у цьому виконавчому провадженні боржником є як і ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», код ЄДРПОУ 38619024, так і Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», код ЄДРПОУ 38619024. 
48. Тож, ураховуючи, що для правильного вирішення справи №640/14683/21 має вагоме значення, хто саме являється (визначений) боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_1, а, з огляду на викладені вище обставини, відомості щодо боржника у цьому виконавчому провадженні є суперечливими, суди попередніх інстанцій не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне її вирішення, не перевірили належним чином доводів сторін і не дослідили в повній мірі наданих ними доказів, що свідчить про передчасність висновків про відмову в задоволенні позову, а суд касаційної інстанції, у силу частини другої статті 341 КАС України, не має права встановлювати обставини справи, збирати нові докази або переоцінювати їх, оскаржувані рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, згідно із приписами статті 353 КАС України, підлягають скасуванню, а справа №640/14683/21 направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку їх доводам і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
VІІІ. Судові витрати
49. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку задовольнити частково. 
2. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року в справі №640/14683/21 скасувати. 
3. Справу №640/14683/21 направити на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: В. Е. Мацедонська
М. І. Смокович