Справа № 725/6418/25
Провадження № 2/727/709/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі: 
головуючого судді Танасійчук Н.М., 
за участю секретаря судового засідання Маковійчук В.С., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви від 01.09.2025 року, просило: поновити строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 340916 від 02.10.2018 у загальному розмірі 22 359,93 грн, з яких: 17 085,00 грн – сума основного боргу, 3 735,88 грн – інфляційні втрати, 1 539,05 грн – 3 % річних; вирішити питання розподілу судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі, з використанням одноразового ідентифікатора, надісланого на фінансовий номер телефону відповідача, укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 340916, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 3 900,00 грн зі строком повернення не пізніше 01.11.2018 року та сплатою процентів за користування кредитом.
12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) укладено договір факторингу № 1, на виконання умов якого, з урахуванням додаткової угоди № 11 від 30.01.2019 року, за реєстром прав вимоги № 12 від 30.01.2019 року право вимоги за вказаним кредитним договором, у тому числі до відповідача, перейшло від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Згідно з протоколом загальних зборів учасників № 1706 та наказом № 55-к, обидва від 25.07.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН Фінанс» (код ЄДРПОУ 38750239), яке є тією самою юридичною особою.
Позивач зазначив, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути в судовому порядку. Одночасно позивач просив поновити пропущений строк позовної давності, посилаючись на приписи пункту 12 та пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строків давності на час дії карантину, введеного у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, та на час дії в Україні воєнного стану.
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що їй не відомо про наявність заборгованості перед позивачем, а позивачем не надано належних та допустимих доказів існування зобов`язання, зокрема: належним чином оформленого кредитного договору; підтвердження отримання нею грошових коштів; належних доказів відступлення права вимоги; обґрунтованого розрахунку заборгованості.
Крім того, відповідач заявила про застосування наслідків спливу позовної давності, зазначивши, що можливі правовідносини виникли у 2018 році, а позов подано лише у 2025 році; після 2018 року вона не здійснювала жодних платежів та не визнавала борг, що, на її переконання, виключає переривання чи поновлення перебігу позовної давності. Відповідач послалась на ч. 4 ст. 267 ЦК України, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Ухвалою судді від 20.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У встановлений судом строк відповідач подала відзив на позовну заяву, зміст якого викладено в пункті 2 цього рішення.
Ухвалою від 23.03.2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати інформацію щодо належності відповідачу картки, відкритої в цьому банку, та виписку по ній.
18.04.2026 року на виконання зазначеної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» надало суду відповідь, згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в банку емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 (рахунок № НОМЕР_3 ), а також виписку по вказаному рахунку, згідно з якою 02.10.2018 року на картковий рахунок відповідача зараховано кошти у сумі 3 900,00 грн з призначенням «Поповнення картки, Банківські операції».
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, як це передбачено ст. 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 02.10.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено індивідуальну частину договору № 340916 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство зобов`язалося надати клієнту кредит у розмірі 3 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт – повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у розмірі 0,018 % від суми кредиту за кожен день користування (6,57 % річних) у межах строку кредитування (30 днів; строк повернення – не пізніше 01.11.2018), а в разі порушення цього строку – у розмірі 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування, а також пеню в розмірі 3 % від суми кредиту за кожний день прострочення (не більше 90 днів) та штрафи у визначеному договором розмірі.
Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, що відповідно до ч. 3 ст. 207, ч. 3 ст. 639 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19).
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується не лише поданою позивачем довідкою про підтвердження видачі кредиту, а й отриманою судом за наслідками задоволення клопотання про витребування доказів випискою АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку відповідача, згідно з якою 02.10.2018 на картку ОСОБА_1 зараховано кошти у сумі 3 900,00 грн, що повністю відповідає розміру кредиту, наданого за договором № 340916 від 02.10.2018.
За таких обставин доводи відповідача про недоведеність факту укладення кредитного договору та отримання нею грошових коштів спростовуються наявними у справі письмовими доказами, зокрема відповіддю банківської установи, яка є незалежним і належним джерелом доказової інформації та відповідачем не спростована, у зв`язку з чим суд відхиляє ці доводи відзиву як необґрунтовані.
Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; при цьому умовами договору № 340916 клієнт надав згоду на передачу товариством персональних даних та прав вимоги третім особам, у тому числі з метою стягнення заборгованості.
Судом встановлено, що 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) укладено договір факторингу № 1, на виконання умов якого сторони 30.01.2019 року підписали додаткову угоду № 11 та реєстр прав вимоги № 12, згідно з яким право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 340916 від 02.10.2018 року до боржника ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Згідно з протоколом загальних зборів учасників № 1706 та наказом № 55-к, обидва від 25.07.2024 року, а також витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.04.2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239) перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс», яке є тією самою юридичною особою і, відповідно, є належним кредитором (позивачем) у спірних правовідносинах.
За таких обставин доводи відповідача про недоведеність переходу права вимоги до позивача спростовуються сукупністю наявних у справі письмових доказів (договором факторингу, додатковою угодою до нього, реєстром прав вимоги, документами про перейменування товариства) і відхиляються судом як необґрунтовані.
Судом перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № 340916 від 02.10.2018 року, згідно з яким за відповідачем обліковується основна сума заборгованості у розмірі 17 085,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 3 735,88 грн та 3 % річних за той самий період у розмірі 1 539,05 грн. Перевіривши наданий розрахунок, суд визнає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач наданого позивачем розрахунку не спростувала та контррозрахунку заборгованості суду не надала, обмежившись загальним посиланням на його необґрунтованість.
Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 22 359,93 грн (17 085,00 грн + 3 735,88 грн + 1 539,05 грн).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Оскільки строк виконання зобов`язання за договором № 340916 визначено не пізніше 01.11.2018 року, за загальним правилом перебіг позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості розпочався з 02.11.2018 року і, без урахування наведених нижче обставин, закінчувався б 02.11.2021року.
Разом з тим, відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX), на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на території України було запроваджено з 12.03.2020 і він діяв до 30.06.2023 включно (постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651).
Крім того, згідно з пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257–259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, також продовжуються на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому неодноразово продовжувався; станом на дату звернення позивача з позовом (22.07.2025) та на час ухвалення цього рішення воєнний стан в Україні не скасовано.
Оскільки станом на дату запровадження карантину (12.03.2020) трирічний строк позовної давності за заявленою вимогою (з початком перебігу 02.11.2018) ще не сплив, положення пункту 12, а надалі й пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а перебіг зазначеного строку є продовженим на весь час дії карантину та воєнного стану. Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, правові висновки яких суд враховує.
За таких обставин суд дійшов висновку, що станом на момент звернення позивача до суду з цим позовом (22.07.2025) та на момент ухвалення цього рішення строк позовної давності за заявленою вимогою не є таким, що сплив, а тому передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України правові наслідки спливу позовної давності (відмова в позові) застосуванню не підлягають. Заперечення відповідача проти позову з підстав спливу позовної давності суд відхиляє як необґрунтовані, а клопотання позивача про поновлення строку позовної давності – залишає без задоволення за відсутністю предмета розгляду, оскільки зазначений строк не є пропущеним.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ВІН Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними, обґрунтованими за розміром і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а доводи відзиву відповідача – відхиленню з наведених вище мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
З наданих матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви в електронній формі застосовано понижувальний коефіцієнт 0,8, передбачений ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Виходячи з ціни позову (22 359,93 грн) та встановленої зазначеним Законом ставки судового збору для позовів майнового характеру, поданих юридичною особою (1,5 % ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), орієнтовний розмір судового збору, з урахуванням коефіцієнта 0,8, становить 2 422,40 грн що підтверджується платіжним документом (квитанцією), наявним у матеріалах справиb (а.с.84).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76–81, 89, 133, 137, 141, 259, 263–265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 536, 610–612, 625, 629, 632, 1048–1050, 1054 ЦК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» (код ЄДРПОУ 38750239, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 340916 від 02.10.2018 у загальному розмірі 22 359,93 грн (двадцять дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять гривень 93 копійки), з яких: 17 085,00 грн – сума основного боргу, 3 735,88 грн – інфляційні втрати, 1 539,05 грн – 3 % річних.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Танасійчук