Справа № 351/1763/25 
Провадження № 22-ц/4808/1499/26 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
учасники справи
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року, ухвалене судом у складі судді Яремина М.П., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.04.2024 року між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 1577427, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Сторонами було погоджено, що сума кредиту складає 10 000 грн.
Згідно п. 1.4. договору строк кредиту становить 359 днів, з 25.04.2024 року по 20.04.2025 року, періодичність сплати процентів кожні 30 днів.
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору, останній, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору.
27.06.2025 року між ТОВ «Слон кредит» та позивачем укладено договір факторингу №27062025, згідно з яким право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. 
Станом на 26.11.2025 року загальний розмір заборгованості становить 64 200 грн, з яких: 10 000 грн – за кредитом; 49 200 грн - за відсотками; 5 000 грн – штрафні санкції. 
З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 64 200 грн та судові витрати, які складаються із 2 422,20 грн сплаченого судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №1577427 від 25.04.2024року в загальному розмірі 47 950 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволення позовних вимог про стягнення процентів та витрат на правничу допомогу відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не врахував умови кредитного договору, оскільки згідно з розрахунком заборгованості, відповідач 25.05.2024 року здійснив сплату відсотків у сумі 4 050 грн, тому відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору № 1577427, своєчасна сплата першого платежу є безумовною підставою для застосування зниженої процентної ставки у розмірі 1,35% в день (замість стандартної 1,5%).
Суд, здійснюючи розрахунок заборгованості за період з 25.04.2024 по 20.08.2024 (118 днів), безпідставно застосував стандартну ставку 1,5%, у зв`язку з чим завищив суму відсотків за цей період на 1 770 грн. 
Скаржник посилається на те, що кредитний договір укладено 25.04.2024 року, тобто в період дії Закону України № 3498-ІХ від 22.11.2023, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки за договорами споживчого кредиту не може перевищувати 1% на день. Встановлення процентної ставки, яка у 1,5 рази перевищує імперативну законодавчу межу, свідчить про нікчемність умов договору в частині такого перевищення (ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування»).
Суд першої інстанції залишив поза увагою несправедливі умови правочину, за якими сума стягнення у 5,4 рази перевищує розмір отриманого тіла кредиту, що є проявом нечесної підприємницької практики відповідно до положень ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». 
Посилається на те, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», заборонено встановлювати у договорі комісії за послуги, які є супутніми або обслуговуючими, оскільки видача кредиту.
Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що паспорт споживчого кредиту містить електронний ідентифікатор В468, час підписання 19:32:32, а кредитний договір ідентифікатор Р232, час підписання 19:32:53. Позивачем не надано журналів подій (лог-файлів) інформаційнокомунікаційної системи та технічних даних авторизації (IP-адреси, Device ID), які б доводили, що ці документи підписувалися відповідачем в межах одного сеансу та після реального ознайомлення з умовами.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив вимогу позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено позивачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 64 200 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 грн * 30 = 99840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та витрат на правничу допомогу відмовити, тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості та витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що 25.04.2024 року між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 1577427, відповідно до якого останньому надано кредит у сумі 10 000 грн. Право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного між ним та первісним кредитором. Договір про надання споживчого кредиту № 1577427 від 25.04.2024 року укладено після набрання чинності пунктом 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення зазначеної норми. Здійснивши перерахунок процентів за користування кредитними коштами, суд виходив з того, що загальний розмір процентів становить 42 000 грн. Суд врахував часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 1577427 від 25.04.2024 року на суму 4 050 грн та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у сумі 37 950 грн.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 25.04.2024 року між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 1577427, відповідно до п. 1.2 – 1.4 якого товариство надає відповідачу (споживачу) кредит у гривні, а останній зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором; сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн; строк кредиту 360 днів; детальні терміни повернення кредиту визначені в Графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору.
Відповідно до п. 1.5 – 1.5.2, 1.7-1.7.2, 1.8-1.10.2 договору тип процентної ставки фіксована; за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору; знижена процентна ставка 1,350% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 25.05.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором. Денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,50% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1,49% в день. Загальні витрати на дату укладення договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 54 000 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 53 550 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9 089,90% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 8 077,33% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 64 000 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 63 550 грн.
Згідно з п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно з п. 6.4 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 500 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 100 грн. починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Згідно з п. 9.2 договору останній вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.4.договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» №20250702-641 від 02.07.2025 року між ним та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 06.06.2022 року, відповідно до якого 25.04.2024 року о 19:34:14 год перераховано кошти в розмірі 10 000 грн на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 . 
Згідно з даними інформації, наданої АТ «А-Банк», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку згідно виписки про рух коштів 25.04.2024 року здійснено зарахування переказу коштів на суму 10 000 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Слон Кредит», станом на 27.06.2025 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1577427 від 25.04.2024 року склав: 64 200 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 49 200 грн - за відсотками; 5 000 грн – за штрафними санкціями. Нарахування відсотків здійснювалось до 20.04.2025 року включно. 
Відповідачем 25.05.2024 року здійснено сплату відсотків в сумі 4 050 грн. 
ТОВ «ФК» «Фінтраст Капітал» (фактор)м набуло право вимоги за кредитним договором кредиту № 1577427, що підтверджується договором факторрингу від 27 червня 2025 року, актом прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №3, витягом з реєстру боржників до договору факторингу №27062025 від 27.06.2025 року. 
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостоюцієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор).
У справі, яка переглядається, встановлено, що 25.04.2024 року між ТОВ «Слон кредит» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 1577427, шляхом його підписання електронними підписами сторін, у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сума кредиту – 10 000,00 грн, строк кредитування становить 360 днів.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано журналів подій (лог-файлів) інформаційно комунікаційної системи та технічних даних авторизації (IP-адреси, Device ID), які б доводили, що документи підписувалися відповідачем в межах одного сеансу та після реального ознайомлення з умовами є необґрунтованими, оскільки умовами пункту 1.1. кредитного договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі перевірки товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході протягом періоду обслуговування в товаристві. 
Відповідно до п. 9.6 договору він укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІКС товариства /зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Отже, договір підписано електронним підписом за допомогою використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІКС товариства /зазначений в цьому договорі, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання такого одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на вебсайт до особистого кабінету, що відповідає вимогам статті 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, в договорі зазначено особисті дані відповідача ОСОБА_1 , зокрема, реквізити паспортного документу, адреса місця реєстрації, РНОКПП. 
Доказів на спростування відповідності анкетних даних відповідача в зазначеному договорі матеріали справи не містять.
Також матеріалами справи підтверджено факт переходу права вимоги за вказаним кредитним договором від ТОВ «Слон Кредит» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» згідно договору факторингу №27062025 від 27.06.2025 року.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин).
Договір про відкриття кредитної лінії № 1577427 укладено 25.04.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 % за весь строк дії кредитного договору.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково застосував пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, п.п.1.5.1. та п. 1.5.2. договору про надання споживчого кредиту №1577427 від 25.04.2024 року, щодо нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1, 50% в день та зниженою процентною ставкою 1,350% в день, з врахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним.
Враховуючи викладене, розрахунок заборгованості по відсоткам за користуванням кредиту протягом строку кредитування має розраховуватись за денною процентною ставкою у розмірі 1%. 
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.
Таким чином, розмір процентів за період кредитування з 25.04.2024 року по 24.05.2024 року складає 3 000 грн (10 000 * 1% * 30 днів).
25 05.2024 року ОСОБА_1 вносить кошти в розмірі 4500 грн за рахунок яких погашається заборгованість по процентам 3 000 грн та частково тіло кредиту на суму 1500 грн, після чого заборгованість по кредиту становить 8500 грн.
Розмір процентів за період кредитування з 25.05.2024 року по 20.04.2025 року складає 28 050 грн (8 500 * 1% * 330 днів).
Отже, заборгованість відповідача за договором про надання споживчого кредиту №1577427 від 25.04.2024 року становить 36 550 грн, яка складається з 8500 грн – заборгованість по тілу кредиту, 28050 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нарахування позивачем заборгованості, яка в 5,4 рази перевищує розмір отриманого тіла кредиту, є проявом нечесної підприємницької практики відповідно до положень ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та є підставою для визнання умов договору нікчемними, з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Для визнання договору недійсним за статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач мав довести, яку саме неправдиву, неповну або ненадану інформацію використано у підприємницькій практиці та як така практика спонукала чи могла спонукати його укласти правочин, на який він інакше не погодився б. 
Судом встановлено, що кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р232. У договорі визначено суму кредиту, строк кредиту, процентні ставки, порядок погашення заборгованості.
Відповідно до пункту 9.8 договору підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що перед укладенням договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1,2,4,5 ст. ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та розміщена на вебсайті.
Таким чином, зі змісту кредитного договору вбачається, що при його укладенні сторони погодили розмір процентної ставки, можливість її перегляду, графік погашення кредиту та кінцевий термін повернення кредиту, з якими позичальник погодився, засвідчивши це електронним підписом.
Позивачу була надана необхідна переддоговірна інформація, передбачена Законом України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_1 не звертався до кредитора із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення положень договору, не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та 25.05.2024 року вніс кошти на погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості та не заперечується скаржником в апеляційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1577427 від 25.04.2024 року за тілом кредиту, відсотків та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1577427 від 25.04.2024 року в розмірі 36 550 грн, яка складається з 8500 грн – заборгованість по тілу кредиту, 28050 грн – заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 3 634 грн
Позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задоволено на 56,85 %, тому з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1377,13 грн.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 43,15 %, тому з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1568,07 грн.
Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, остаточно з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю витрат по сплаті судового збору в розмірі 190,94 грн.
У позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» просило стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №10/12-2024, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., акт № 12374 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з договором № 10/12-2024 від 10.12.2024 року; ордер на надання правничої допомоги Серія АІ №2051291.
Згідно акту № 12374 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з договором № 10/12-2024 від 10.12.2024 року витрати товариства на правничу допомогу адвоката в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1577427 від 25.04.2024 року, адвокатом Столітнім М.М. позивачу надані такі правові послуги: зустріч адвоката та клієнта, для надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 год., 440 грн.); дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи ( 1 год., 840 грн.); аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (0,5 год., 440 грн.); підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом ( 1 год., 840 грн. ); письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів ( 1 год., 840 грн. ); проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів ( 1 год., 840 грн. ); складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1577427 від 25.04.2024 року, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 , до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ( 2 год., 1 640 грн. ); складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи (1 год., 840 грн. ); складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо ( 2 год., 1 640 грн. ); представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1577427 від 25.04.2024 року ( 2 год., 1 640 грн).
У додаткових поясненнях ОСОБА_1 заперечував проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу та зазначав, що такий розмір є завищеним і неспівмірними до ціни позову.
Надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру вказаних втрат до 2 500, 00 грн.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено на 56,85 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1421,25 грн (2500 грн * 56,85 %).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором надання споживчого кредиту №1577427 від 25.04.2024 року, витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ 44559822, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15 офіс 118/2 заборгованість за кредитним договором №1577427 від 25.04.2024 року в розмірі 36 550 грн, яка складається з 8500 грн – заборгованість по тілу кредиту, 28050 грн – заборгованість за нарахованими процентами та витрати на правничу допомогу в розмірі 1421,25 грн.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 190,94 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 липня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева